AZ M. DCC. LXIV-KI ORSZÁGGYŰLÉS TÖRTÉNETI!. 137 



tal a' kormúnynyal is világosan lúttussúk az adó' alapjának gyöngeségét, 

 az adúzó nép' nyomonilt állapotát. 



Ezek incghaladtatván, a' scpt. 4-kcn tartott 27-dik ülésben vég- 

 re a' kir. előadások felett kezdenek a' RR. értekezni, liacshády , Nj'itra 

 megye' alispánya 's követe emelt először szót. Megisineré , hogy nagy 

 a' kincstár' szüksége; de az adózók' sorsát is sanyarúnak állitá, misze- 

 rint őket újabban terhelni teljes lehetetlenség; sőt ha rajtok nem kön- 

 nyíttnik, még az előbbi teher alatt is leroskadnak; minél fogva küldői' 

 nevében az adó' leszállítására szavaz. Tahács, Pozsony megyei alispán 

 és követ, ezt annál sürgetőbbnek állitotta, minthogy 1751 dta, midőn 

 az adó fel millió fttal fölemeltetett, nemcsak nem javult az adózók 

 állapota, minél fogva újabb teher' elviselésére képesekké váltak volna, 

 hanem a' hét éves háború alatt annyira meggyöngültek inkább, hogy 

 az eddigi adót sem fizethetik, 's bár számtalanok bíróilag is elma- 

 rasztaltattak, a' be nem hajtható adótartozás mégis évről évre a' végte- 

 lenségig szaporodik. És ekként még számosan nyilatkoztak a' RR. kö- 

 zöl. Az elnök azonban ellcnveté, hogy e' nagy fontosságú ügyet nagyobb 

 gonddal kell megfontolni. Történhetik, mert alaposan várható ő fel- 

 sége' kegyelmétől, hogy a' sérelmekre adandó válasza által az ország' 

 anyagi állapotát cgynémíben jobb karba állítandja: leszállíthatja ))él- 

 dául a' vámokat, könnyítheti a' kereskedést, elősegítheti a' gyárak' fel- 

 állítását, az ország' kivánata szerint benn készíttetheti a' katonaság' ruhá- 

 zatát. Ezek mind meg annyi újabb források lesznek az adózók' álla- 

 potának gyarapodására; miknek fejében aztán az ország is ajánlhat va- 

 lamit a' felségnek. — De Okolicsáuyi , liptói alispán és követ a* ínég csak 

 remélhctőért semmit sem vél ígérhetni, 's csak a' jelent gondolja szem 

 előtt tartandónak. Balogh, nógrádi követ 's alispán pedig, megismeri 

 ugyan, hogy az elnök által elszámlált előnyük a' nép' fizetési tehetsé- 

 gét növesztendik annyira, hogy régi terheit viselhesse, de annyira nem, 

 hogy újabbak' viselésére is képes legyen. Egyébiránt a' kereskedés' küny- 

 nyitcsét már sokszor kérte az ország, sokszor ígérte a' kormány, de 

 mindig süker nélkül; abban tehát bízni most sem lehet. A' gyárak 

 végre csak lassan , huzamosb idő után gyarapíthatnák a' népet. Bár- 

 hova tekint is tehát, nem látja módját, miként lehetne megfelelni a' 

 királyi kívánatnak. 



M. T. T. ÉvR. vri. 2. 18 



