VIII. 



GUBECZ \JÁTÉ, A' TÓTORSZÁGI PARASZTOK' 



DÓZSÁJA. 



PÉCZELY JÓZSEF RTTÓL. 



Vor dera Skinven , wcnn cr die Kctfe brícht , 

 Vor dera freycn Menschcn erailtcrt Dicht. 



ScAiller. 



Még alig múlt fél századja, liogy Dózsa' parasztjai vérbe, lángba 

 boriták a' hont; még sokan éltek, kik láták a' bőszült had' dulongásait, 

 láták 's talán érzették csapásait, meliyek alatt annyi ezer élet aludt 

 ki, annyi virágzó család jutott Ínségre , pusztulásra, 's most is, ótven- 

 nyolcz esztendő' elteltével, valahányszor visszagondoltak a' dúló fergeteg- 

 ként kereszttílvonxilt vészre, hideg borzadás futotta át kebleiket, majd 

 forró hála istenök, a' köz romlásban irgalmas megtartójuk iránt: 's ime 

 újonnan lángra lobbant a' hamu alá roszul takart tűz , hogy martalék- 

 jává tegye , mit megkímélt az első nagy égés. Ez úttal Tótország lett 

 színpada a' kevésbbé tartós, de nem kevésbbé irtózatos paraszt lázadás- 

 nak , 's ennek vezére, lelke — cgj' második Dózsa György — Gubecz 

 Máté. A' történet következő : 



Tahi Ferencz, stettenbergi báró, főlovászmester, mint katona, 

 és mint kormányférfi, mocsok nélkül való, de kemény természetű, olly- 

 kor még királyával is ujjat húzni mert férfiiu, darab idő óta villongás- 

 ban volt szomszédvári parasztjaival, nem tiidni világosan, mi okon. 

 Vannak, kik Tahi' törvénytelen huzavonáit, mások ismét, kik Tahi' 

 megesküdt ellensége', Gregoriáncz Ambrus', felebbi években tótországi 

 albán' titkon izgatását írják az ingerültség' okának. Az elégületlenek 



