GUBECZ mAtK, a' tótországi PABASZTOk' DÓZSÁJA. 165 



végre, az 1573d. esztendő' első, vagy, mi hihetőbb, még az előbbinek 

 utolső napjaiban a' király' II. Maximilián elébe adják panaszaikat. 



A' mint családatya, 's mint uralkodó, egy formán szeretetre mél- 

 tó, népei' javát , csendességét szivén hordó, 's hol csak lehetett — ma- 

 gas állásához illőleg — békéltetőkép füllépni szerető fejedelem nem ké- 

 sik azonnal a' dolognak a' hely' szinén megvizsgálása, 's ha lehet, szép 

 móddal eligazítása végett, királyi biztosokat, köztok veszprémi püspök 

 (idővel csztergami érsek 's kiráUi helytartó) Ftíjérkövi Istvánt kine- 

 vezni. A' püspök, hosszas magára váratás után megérkezik Szomszéd- 

 várra, nyomozást tesz; de a' helyett hogy, mint utasítása tartá, maga 

 próbálná, kiküldött társaival egyetértve, a' feleket egymással kibékél- 

 tetni: a' dolgot a' tótországi rendek elébe terjeszti, kik épen akkor 

 tárták üléseiket zágrábi püspök 's egyszersmind bán, és választott ka- 

 locsai érsek (később kardinál és királyi helytartó, régebben a' tridenti 

 zsinaton Ferdinánd' egyik nagyhírű küldöttje) Draskovics György' el- 

 nöksége alatt. 



Az ide megidézett parasztok Írásban nyilatkoznak ; nyilatkozá- 

 suk röviden ide ment ki: „hogy ügyöket már előbb a' felség elébe vit- 

 ték; panaszaik, megvizsgáltatván, igazaknak találtattak, de orvosolva 

 mind ekkorig nincsenek; mellyre nézve ez napságtól fogva sem Tahi Fe- 

 renczet, sem örököseit uroknak nem ismerik, a' királynak mindazáltal , 

 vagy kit Tahin kivül akárkit uroknak rendelend, szolgálni, engedel- 

 meskedni készek." E' nem várt ellenszegülés tűzbe hozza a' gyűlésen 

 épen jelen volt Tahi Ferenczet, tűzbe mind a' többi rendeket is; 's rög- 

 tön, egészen ellenkezően, mint a' szelíd fejedelem akará, határozat 

 lón : hogy a' parasztokkal mint haza- és felségárulókkal kell bánni. 



A' rettenetes ítélet' hallására megdöbbennek előbb a' parasztok, 

 majd, mi pillanatnyi megdöbbenésöket okozá, maga a* bizonyos, az 

 elkerülhetetlen veszély, felkölti bátorságukat, fel a' soká, sokat szen- 

 vedetteknél olly természeti boszu- és szabadságvágyiikat; fegyvert ra- 

 gadnak, mint kiknek, miután vesztve minden reményök , veszteni me- 

 rényökkel nem, csak nyerniük lehet, ha egyebet nem, nyerni legalább 

 ennyit, hogy nem bosziilatlanul vesznek. E' mellett a' győzedelem iránt 

 sem estek egészen kétségbe, mert tudák a' rokon nagy néptömeg' elé- 

 gületlenségét, tudák — magokból indulva ki — hogy rabot hűség nem, 



