4 A MAGYAR TUD. TÁRSASÁG TÖRTÉNETEI. 
kisebbségnek nem tartott; — hirtelen felemelkedett a felsőbb körökig, ki- 
kötőleg hangzik hazánk minden tanács-teremeiben, és a szegény magyar — 
felsőbbsége , fejedelme parancsinak megérthetése végett nem kénytelen 
többé idegen nyelvet tanulni, sót hogy nemzeti nyelvünk terjedésének jü- 
vendóője is biztosítva legyen, a nemzet szükségeit, ebból eredett óhajtá- 
sait felfogni képes, megelőzni kész fejedelmünk kegyes intézkedéseiből 
most közelebbról , e folyó , ez által nyelvünk , nemzeti kifejlődésünk tör- 
ténetében örökké emlékezetes évben tanító nyelvvé is lett; a közoskolák 
nagyobb részében , és majd minden tudományokra nézve tanításra kikötő- 
leg nemzeti nyelvünk használtatik; és így múlhatatlan és folytonos tanul- 
mánynyá vált azon nyelv, melynek csak tudása is kevéssel ezelőtt szükség- 
telennek tartatott, melyet a kaczagányos világ-hódítók fajulásnak indúlt 
ivadéka csak dajkáitól tanult , a köztanodákban ha magány szorgalma ettől 
fel nem menti, megint elfelejtendő. Másfelől azon nyelv, mely hajdan 
nyersnek , bárdolatlannak, az eszmék czélszerű kifejezésére, a tudomá- 
nyok terjesztésére , a miveltebb társalgásra alkalmatlannak hírdettetett, és 
elhagyattatásában , miveletlenségében sok tekintetben valóban az is volt, 
— már most akár bőségét , akár hajlékonyságát, határozottságát, hol fér- 
fias erejét, hol nyájas gyengédségét tekintsük, ha a miveltebb nemzete- 
kével mindenben nem versenyezhet is , legalabb mellettök szégyen nélkül 
megálhat, sót azokat nem egy tekintetben felyúl is múlja. Épen oly bá- 
mulatos , mint szívemelő változás , mely jobb érzésű apáink legvérmesebb 
reményeit is meghaladta. 
De méltó honfi örömünkben, ne higyjük a szent ügyet már végkép be- 
fejezettnek, ne gondoljunk minden további aggodalmat feleslegesnek, min- 
den további ügyekezetet szükségtelennek; még sok teendő maradt nekünk, 
sok szálland a maradékra , míg a magas czél megközelítve, vagy pedig 
épen tökéletesen , a menyiben ezt emberileg mondanunk lehet, — elérve 
lesz. Valamint egyfelől honi nyelvünk polgári s társalgási állása még ko- 
rántsem az , minek lenni kellene , sót az által hogy az régi jogaiba vissza- 
helyheztetett , annak sok megbószúlt ellenségei támadtak, úgy másfelől a 
nyelv a tökéletesség azon pontját sem érte el, melyre mostani körülmé- 
nyeink közt képes volna; mind pedig az emberiség miveltsége bővebb ki- 
fejlődésével, nemzetünknek a megkezdett pályáni előhaladtával ezen pont 
is tovább haladand. Örömmel el kell ugyan ismernünk, hogy az apáink 
