ELNÖKI MEGNYITÓ BESZÉD 1845. 5 
által ezelőtt mintegy félszázaddal gondosan elvetett mag szépen kikelt, a 
csemete a legelevenebb növésnek indúlt, megerősödött , virágozni sót már 
gyümölcsözni is kezd, azonban azt szeretettel ápolni, az éjszaki zordon 
szelek ellen gondosan fedezni a körülötte újra és hatalmasan sarjadzó vad- 
növényektől, a rajta mutatkozó száraz ágaktól, fattyú növésektól szor- 
gosan tisztogatni kell, mig a fáradt kertésznek hús árnyékában biztos nyug- 
helyet adhat. 
Ne bízzuk el tehát magunkat mostani kedvező állásunkban , ne hagy- 
juk abban a megkezdett nagy munkát, ügyekezzünk mindnyájan, még pe- 
dig mindenikünk rendeltetéséhez és köréhez képest, ősi nyelvünk mostani 
állásának javításában, miveltségének előmozdításában, és ez által megked- 
veltetésében. De hogy e részben mindnyájan honfi kötelességünknek ele- 
get tehessünk, fussa el hő keblünket elszánt csüggedhetlen akarat, mely a 
feladathoz lelkesen fogni, azt fáradhatlanúl folytatni képessé tegyen ben- 
nünket; akaratunk pedig lelkes, tántoríthatatlan, az akadályok legyőzé- 
sére alkalmatos csak úgy leend, ha azt meggyőződésre alapítjuk, maga 
tisztaságában megtartjuk, és magunk közt egyesítjük. 
Csak az foghat erélylyel, tehetségének egész megfeszítésével vala- 
mely tárgyhoz, ki meg van arról győződve, hogy az valamely felsőbb ma- 
gasabb czél elérésére szolgál, csak ezen meggyőződés ad neki erót a kitű- 
résre, csak ez mentheti meg ót a lankadástól. A hazájáért buzgó honfi, — 
csak azokhoz lehet e beszédünk intézve, mert a haza szent neve által is 
hidegen hagyott állat-ember semmi szépre, semmi nagyra sem képes , — 
at levén hatva azon meggyőzódéstól , hogy valamely ügy szeretett hazája 
boldogságára, díszére, fényére szolgáló, lehetetlen hogy minden erejét 
meg ne vesse annak előmozdítására. Már pedig ki merné azt kétségbe 
hozni, hogy mindenben előmenetele, boldogsága egyedűl az azt lakó nem- 
zet lelkesedésétől, önállásától, ez pedig főleg nemzetiségétől függ? Ki 
merné tagadni, hogy a nemzetiség, ha nem is kirekesztőleg, de még is 
nagy mértékben a nyelven, mint főtényezőn alapszik , hogy nemzet, mely 
saját nyelvét elvesztette, megszűnik az lenni? Valóban megfoghatatlan 
kábaság volna azt el nem esmérni, hogy ki nemzeti nyelvünkhöz hű, a 
nemzetiséghez és hazához is hú. 
Az ily buzdító meggyőződésen alapúlt akarat lehetetlen hogy keblünk 
mélyében erós gyökeret ne verjen, belsőnket egy szent, minden akadályok- 
