22 A MAGYAR TUD. TÁRSASÁG TÖRTÉNETET. 
lök emlékezetét , irodalmunk egy régi tartozását kívánom leróni. Marczi- 
bányi Istvánról fogok Önöknek beszélni. 
Ha jeles elődök elszámlálása nevelhetné fényét a Marczibányi István 
névnek , régi történeteink lapjait ütném fel, elősorolandó azon őseit, kik 
magokat a had és béke műveiben kitüntették ; felhoznám Mártont, kit Hu- 
nyadi Mátyás, jutalmaira , Jánost, kit I. Ferdinánd barátságára méltatott ," 
Zsigmondot, ki, mint történetíró, tudományosságának hagyta fen egy szom- 
széd baráti nemzetnél nyomait ; említném első Istvánt, a múlt század kö- 
zepén iskolai dijak alapításával előmozdítóját a tanulói szorgalomnak ; em- 
lítném első Lőrinczet, a mi Istvánunk atyját, ki hosszú évek során át Csa- 
nád alispánja, a szegények jótevője, s a vallás áldozatos oltalmazója volt. 
Hogy méltánylástokat ez érdemdús háznak kivijam, ifjabb testvérét Im- 
rét dicsérném , ki hű teljesítóje István vég szándékainak , intézője lön az 
első magyar jutalmazó alapítványnak; nem feledném Mártont emliteni, 
kit mindnyájan úgy ismerénk mint a művészetek lelkes pártolóját; nem 
az élők közől ennek fiát Liviust, ki atyja könyvtárának egy becses részét 
az akademiának ajánlotta fel, nem Lajost, azon jutalom szerzőjét , mely a 
magyart az eddig legelterjedettebb népi tankönyvekkel látta el. Kiemel- 
ném , miképen e ház női sem maradának el a szépnek és jónak pártolá- 
sától. Majthényi Mária sugalló nemtő gyanánt álla második István mellett, 
lelkes hölgy, s a mi több, a jóság angyala, munkás társa férjének jóté- 
teiben, követője a tudósok pártolásában; s legújabban Motesiczky Vin- 
rencia, ki férje Lajos példáját követve, sót nemes versenyben túlhalad- 
va, évenkénti jutalmat alkotott, tartandót míg él, a magyar költészet vi- 
rágoztatására! De ha mind e nevek hazai miveltségünk történetében nem 
állanának is, második István eleget tesz vala maga, hogy a Marczibányi 
név abban örök legyen, és kitörölhetetlen. 
Született a derék hazafi 1750-ben, Csanád vármegyében, hol atyja 
Lórinez , kir. tanácsos, sok éveken át viselte az alispáni hivatalt. Neve- 
lését a nagyszombati nemesi intézetben vette; szülői kora halála után az 
atyja által alkotott előfiságba, és Csanádban megyei szolgálatba lépett, 
hol szinte alispán, majd a temesi kerületben tartományi főbiztos lett, mely 
helyzetéből mindazáltal folytonos gyengélkedése miatt tornyai jószágára 
vonúlt vissza, honnan nem sokára a Hóra pórhada által elijesztve , Pestre, 
majd Budára tette át állandó lakását. Elősorolhatnám a fejedelemtől nyert 
