24 A MAGYAR TUD. TÁRSASÁG TÖRTÉNETEI. 
koczkára téve, a magyar lelkesedés hon s fejedelem mellett nem szép 
szókban , hanem tettek és áldozatokban , nem hirtelen gerjedve s ellohad- 
va ismét, hanem a veszély napjai utolsójáig kitűrve, lángolt. E szép idő 
történetei minden részleteikben megírva még nincsenek , nincs elősorolva, 
mint igyekvék nagy és kicsiny, gazdag és szegény , minden erőket a köz 
szükség hatalmába adni. Ott álla Marczibányi István is az áldozók közt, 
emberrel , eleséggel, pénzzel segítve a hadi testet; de ott álla azok közt 
is, kik Festetics Györgygyel a jövendőbe nézvén , az ez által először gon- 
dolt magyar hadi akademiának alapjait megvetették. Ötven ezer forintot 
teve ő a királyné ötven ezeréhez; két tanár díjazására vala kész, ha az 
oktatás a nemzet nyelvén folyand; s e végre felvállalá a szükséges hadi 
tankönyvek kiállíttatását , mely óhajtásának, hogy a gyors kivitel példá- 
jával annál hathatósb nyomatékot adjon, Szekér Alajos, egy e részben más 
hazánkfiai felett azon időben tudományosan kimívelt tábori pap által, a 
hadi tudományok kézikönyvét időközben elkészíttetvén, azt az 1807- és 
1808-ki országgyűlések alatt két kötetben, saját költségeivel, a hazának 
beis mutatta. Sikert az idő még mindeddig nem érlelhetett. De húzódott az 
annyiszor —- s József halálával tüzesben mint valaha, indítványozott magyar 
akademia ügye is , melyhez hír szerint ötven ezer ezüst forintot volt adan- 
dó, húzódott a tudományi tárgyakban munkálkodott országos küldöttség 
zöld asztalán; mintha iriígylené a sors e nemes hazafitól a dicsőséget, hogy 
annak elsó alapítója legyen, az akademiától, hogy egy embernyommal ko- 
rábban lépjen életbe. Mert ó, midőn épen az emberi nemzet történeteit íra- 
tá Verseghy Ferenczczel, s miután számos jótékony, s az első magyar 
irodalmi alapítványt nemzetének örökségúl hagyá, 1810-nek utolsó nap- 
jaiban elhúnyt, nagylelkű tettekkel fejezvén be nagylelkű tettekben gaz- 
dag életét. 
Ily élet, nagy tekintetű gyülekezet, a halállal bevégezve nincs. Meg- 
órzik azt hatásukban azon munkák, melyek pártolásának tartoznak léte- 
lökkel; meg nyelvünk nemtóje azon fiatalokban, kiknek az ő gondosko- 
dásából nyílik évenként alkalom és mód az uralkodó néppel összeolvadni ; 
meg a betegek hálakönyűi, kik bajaik enyhúltét vagy egészségök vissza- 
térését naponként az ő jótéteinek köszönik; meg mindenek felett azon 
élőfa, mely sírjából sarjadt fel, hogy időról időre nemes gyümölcseivel 
gazdagítsa tudományosságunk tárát, hogy árnyában az irodalom emberei 
