" A MÁSOD ELNÖK MEGNYITÓ BESZÉDE, 33 
kicsiben még is elő fogja ezen nemes törekvés, ha más formákban is, moz- 
dítni az emberiség végczéljait. Nehogy azonban e lehető legrosszabb esetre 
legyünk szorítva, mi nincs dicsőség nélkül ugyan, de gyarló embernek , 
ki hún ragaszkodik hazájához, korántsem elégséges éldelet még: hasz- 
náljuk , tiszta szándékunkban bízva, de erónkben soha túl nem bizakod- 
va, minden tehetségünket — mely ez esetben azonban egyedűl csak szel- 
lemi lehet — mihezképest a megmentett és sajátlagos eredetiségében ki- 
képzett magyar elem, ha nem rögtön is, egykor legalább az emberiség 
azon fénykörébe helyezze magát, melybe a világ előkelő népei fölemel- 
kedtenek. 
Legyünk meggyőződve, hogy habár nincs is a magyarnak őszintébb 
jóakarója széles e világon mint önmaga, mert hiszen miért követelhet- 
nénk irántunk több szeretetet kivűlról mint belúlról: azért bizony még 
sem árthat a magyarnak más annyit, mint szinte csak maga; mert bár- 
mily nemú megsértése csak nevelné erejét, midőn egyedűl saját vétkei 
ejthetnek nemzetiségén csorbát. 
Egyedúl minmagunkban van a feltámadás, ne felejtsük ezt soha; és 
azért, bármily erősen ágaztassa is el hazánkban a pártokat és külön egye- 
diségeket vérünk heve és politikai hitünk türelmetlensége, legyen köz- 
tünk legalább egy engesztelő eszme, mely lefegyverez s kézfogásra int, 
és ez: a nemzetiség eszméje, és azon hűség, mely ehez köt; mert ugyan, 
ha az ármány még ezen kapcsotis el bírja köztünk vágni, és magyar 
magyart gyűlöl és magyar magyart üldöz: oh akkor nem csak nem virúl 
fölöttünk élet többé, de még végünk sem lesz diszteljes. 
Azonban félre minden kislelkű időelőtti aggálylyal, mert nincs itt 
veszélye a bukásnak még. Nekünk élnünk és üdúlnünk kell, és élni és 
üdúlni fogunk is, csak hazafiúi szeretet és egyesség melegítse állandóan 
vérünket; és ebben a magyar Akademiának tisztelt tagjai menjenek elő 
példáúl, kiket szintúgy, valamint c fényes gyülekezet egész testületét 
egyenként és összesen, hódolva üdvözlök. 
M. T. T. ÉVK. vu, 1. 5 
