52 A MAGYAR TUD. TÁRSASÁG TÖRTÉNETEI. 
hi Ad 
, Legegyenesebb út a nemzet elémenetelében, ha Nagyaink nyelvün- 
ket védelmezik. Más nemzetéivel, udvaraik is elóljárának ebben , nálunk 
ha egyenesen ók nem teszik ügyökké a nemzeti dicsőség ezen ágát, a leg- 
nagyobb törekvésnek sem leszen sikere. Míg a németeknél, uraságaik, 
magok nyelvét megvetvén, egyedúl a francziát tartották szépnek, azalatt 
Gellert idejében az íróknak még is volt publicumok , mert nagy kereskedő 
s magukat jólbíró városaik olvasák munkáikat , valamint a sok universitas 
ezer meg ezer ifja. Míg tehát literaturájok emelkedését az úgynevezett 
Nagyok is észrevették s gallomaniájokból megtértek, a polgárrend több 
százezeren felül volt, és eléggé jól nevelt, mindenféle német ész pártfo- 
gására. De, vesse meg csak a két magyar hazában a mágnásrend és a tehe- 
tőseb nemesség nyelvünket, soha fel nem emelkedhetik. A. ki városain- 
kat ismeri , meg van az előtt ennek oka fejtve , s tudja, miért nem segitik 
a nemzet miveltségét, ha tízszerte jobb földet bírnak is általa, mintsem 
eleik ott a honnan jövének; és még azonfelül nyűgból szabadabbakká let- 
tek. Azon néhány elme tehát, mely tudomány köztünk terjesztéséért 
tisztán ég, csaknem egyedúl marad , s nem képes az egész mozgásba ho- 
zására. . 
Ne higyjük virágozhatásunk idejének már elszalasztását. Eddig táma- 
dott jelességeink nem arra mutatnak. Csak pálya adassék a genienek, tud- 
ni fogja ő, mikép kell azon mennie. De, ha önként vennóők fel a kislel- 
küség jelét, az elcsüggedést; úgy a hajdani szép nemzet mai sarjadéka , 
igen is már érdemevesztett. Mert a ki útát készakarva véti meg, soha sem 
ér oda , hova kellene ; ki, csak azon kap , mit készen talál, az csak élődi. 
Nem mondom ki , mit mível az, ki , magunk miveltsége megindulását kül- 
földi beszállongókkal makacson akasztatja el, nem akarnám kimondani , 
mert még csak egyesek tévedésének látom a lettet, az egész nemzet tö- 
megében még vívó erőt szeretek hinnem, honi diadalhoz. Tehát a neme- 
sebb czél látók menjenek elől, azok nyomán a sereg. Csak szünetlen előbb- 
re , csak akarjunk és cselekedjünk. A mit nőni nem látunk, megneveli így 
az idő , a nélkül, hogy észrevettük volna, mint a csecsemő jány anyja kö- 
rül , a mászkáló fiú atyja mellett, s virágzik a hajadon, dalia lesz a legény. 
Egy szó mint száz: a nemes lélek dicsően felemelkedik , általöleli az egé- 
szet, felfogja a nagy gondolatot, hogy abban, a mi még nem volt, ő leszen 
kezdő; dolgozik akármint bántsák, szeme a jövendő fényén, s magvakat 
