EMLÉKBESZÉD GR. TELEKI FERENCZ TT. FELETT. 53 
szór ki, ámbár csipós napon , ámbár késő vetésúl; de hittel, hogy a neki- 
kalászosodó gabonában a maradék egy szem után csongrádilag 16-ot is 
aratand." : 
Szemet szúrt ezek közól egy-két szó, a fókormányzói ház emlitett 
körében. Egyik hölgy lelkére is vevé, mentegetódzék a fiatal ember elótt, 
Teleki Ferencz gróf nem ismerte még, de a hogy vele, legelőször szóla , 
megismertetés után , csak hamar hevesen megtámadá. 
A grófnak mutatják az 1816-beli tél egyik redoutos báljában , mikép 
faggatja két szép álzott közől a fiatal ember épen azt, kin már az ő szeme 
is megakadott. A gróf hirtelen , ott, s azzal kezdi tréfásan , hogy ezen úr- 
nak ne higyjenek, mert az erdélyi főurak néhányát igazságtalanúl csip- 
kedé, a mi több, hölgyeket is bánta. S az istenért! mind a két álzott szép 
az ifjúember czélját igazolá. Ferencz gróf felpattant, hanem míg az álzot- 
tak tovább nem serülének , nyájassággal kerülé a dolgot. 
Most lón aztán viták vitája. Igazmondás, védkedék a fiatal , nem em- 
berszólás. 
A gróf ellenvetései metszően igazak valának. ,,A magyar szinészek 
közt csak három — négy jeles, a többi sért." A nemzet literaturájának még 
nincsenek oly terményei , melyek a németet, francziát, angolt kézből ki- 
üttethetnék. Az újuló magyar nyelvörlésnek még sok a derczéje. Ha sok 
erő rejlik is a magyar köznépben, de fordulata még olmos. A többi az 
ifjú ember feleleteiből tetszik ki. 
Úgy van, mondá az, köztünk még tengernyi az alkotandó, de mi szép 
lenni mindig , csak a helyesebbet alkotók sorában. Az ehez kívántató köz- 
lélek s tetterő csak azóta szunnyadt el, mióta a magyar aristocratia nem 
maga élelmezi , ruházza, fegyverzi magát mint honvédő haditest, tehát a 
szabadságaiért nemfizetéstől édesen elszokott. Ne lobbantsuk oly gyakran 
őseink szemére , hogy a nemzet nevelése, nemzetisége körül semmit sem 
tettek ; olvassátok meg a históriát körülnézéssel, mik rohantak a szabadság 
intézkedéseire, lássátok a nevelési, nyomtatási , vallási felszabadító törvé- 
nyeket , s mondjátok , hogy a magyar csak szerencse gyermeke nem volt. 
Fogja fel hátaz újkor mi mostan védendő, s üsse helyre hibáját, arra fizes- 
sen , régi hadikészület fejében, 
Ti költöttetek zászlósurak , saját magatokra, mikor hajdan az ország 
határait, védve tűzétek ki, s habár az adó ügye most megváltozott , ma- 
