EMLÉKBESZÉD GR, TELEKI FERENCZ TT. FELETT. 95 
van. Úgy találám, neveltetésem helye hagyott elvtelenűl nemzetem iránt. 
A Theresianumnak Budára kellene szállíttatni. 
Lelkületed legbensőbb jó alapja nyittatá meg most veled, előtted a 
verőczét. 
Írtad tüzes értekezésedet: , Hogy kell a haza iránti vonzódást tekin- 
teni , s miért szükséges a végett buzgóságot ébreszteni 1817-ben." 
S megindulának verseléseid magyarúl, közléd azokat velem, kit bará- 
todúl választál. És én, mint még fenmaradott híved, nem vélem sérteni 
árnyadat, midőn verőczenyitásod előzményeit, életirási igazsággal, és 
nyomtatott leveleidben álló tenvallomásaid szerint , elmondám. Hátha pél- 
dád, még száz mást is, magába térít. 
Sót, nem pirítom hamvaidat következetlenséggel, ha még azt sem 
hagyom el , miként örvendél, a felséges udvarnak 1817. Kolozsvártt járta 
után , a német játékszin dugába dülésén. 
Talán ide ejthetném azt is , fejedelmi tannal jár. 
Gróf Eszterházy Jánosné , gr. Bánffy Ágnes , mutatá bé, Karolina Au- 
gusta királyné s császárné mint erdélyi fejedelemné előtt, Erdély úrasz- 
szonyait német nyelven. Mikor — régiesen szólva — árva gróf Bethlen 
Katán gróf Kemény Sámuel özvegyén volt a sor, melegen említette meg a 
derék bemutatóné, az özvegy számtalan jótevőségeit, csak — így végzé 
— azt sajnálja, hogy felségednek nyelvén nem szólhat tisztelt fejedelem- 
néjével. (Mert az excellentiás asszony , nem tuda németül.) 
Semmi , felelé hamar a felség, érzékenyedetten, a szív nyelvén ért- 
jük mi egymást. S elhalmozá gr. Keménynét, dicséreteivel. 
Ennek híre lett. Báró Bruckenthal Mihályné , gróf Teleki Kata, más 
alkalommal mutattaték be jányaival. A. báróné igen kegykereső beszédnek 
eredt, tetszeni akart s tetszeni óhajtá jányait is azon kérdetlenúl tett je- 
lentésével, hogy azok németúl is tudnak, mert kötelességüknek érzék a 
felség nyelve megtanulását, s ha vele azon szólni nem tudnának, szé- 
gyellenék. 
Erdély fejedelemnéje , komolyan mundá: , Idegen nyelvet tanulni nem 
(épen) kötelesség, a hazait mint nemzetét nem tudni szégyen." 
S gróf Rédeyre sem hulla dicséret német theatrumkodásáért. Sót azon 
csudálkozék gróf Wurmbrand császárnéi főudvarnok mester, hogy nem in- 
kább a magyart érte Kolozsváratt úripártfogás, 
