56 A MAGYAR TUD. TÁRSASÁG TÖRTÉNETEI. 
Bécsi várát megszokott udvarnak meg, privát német szugolytheatrum- 
ba, udvaron felütött sátoros magyarba menni , nem lehetett. Áll vala csak 
a nemzeti oly építési diszben, minő a milanói San Carlo, úgy kell vala ven- 
nie magyar királyi figyelmébe , miként Vajdahunyadon a Hunyadiak rém- 
tiszteletű, reá szállott várát. Azok nagy árnya megismeréséűl, egész egy 
napot töltetett vele ottan siettében is : igazságos szíve, melyből halálos 
ágyán fakadott, Karolinájához azon rendelése, hogy idővel koronaörö- 
kössé lehető unokája , Ferencz Károly első fija, jól megtanuljon magyarúl, 
mert a nemzetnek ez iránt adott szava , szent maradjon. 
Ama Rédeyféle szinháznak majd Bölöni Farkas Sándor az éjszakame- 
rikai utazó , eszközlé egész elbukását. 
Hogy Te, barátom, ettól még elébb visszavonúlál, ki fog megróni kö- 
vetkezetlenséggel ? 
A szédület oszlása utáni következetességben van az ember saját mi- 
volta. A többije, csak a fényes hintó sebes kerekeire rakodott por. 
Téged az érett férfiész paszmosi jószágodon Kolozsvármegye tekei já- 
rásában foglalkodtatott jövedelmed rendbehozásával s atyai szíved szép 
kötelességeivel. Közben maradt időd , a hogy kedved tartá , szülé, honér- 
zetú, s nyájas , vidám és gúnyoló dalaidat. 
Szerencsés ember , kinek esze van és jószága, s okosan így él házá- 
nak és hazájának. 
Becsülendő hát inkább, a fiatalkori tévútról önként letérésed, mert ép 
szivélyt láthatni benne, mely kiküzdött a tapadékony gyermek elmébe 
raggatott ferde nézetek közól. Meg tudál döbbenni annak elgondolásán , 
hogy a mint általános lenne minden fóbirtokos urban az országos nemze- 
tiséggel legkisebbé sem gondolás, abból csak lelketlen zavar kerekednék. 
Borzadál azon magával összeveszett emberen, mely a nekie kényelmes 
életét is termő honhoz semmi kötelességet nem érez, sót azzal rendét is 
csorbítja istennek , ki, különtörvényű nemzeteket alkotott. Határozottan 
szántad el magadat inkább azok kicsi számába, kiket, halljad meg Magyar- 
ország és Erdély ! a csak külszínek lehabzója, még akkor lenézett ; sót nem 
csupán lenézett, hanem mint bódorgó eszű újítót kikaczagott, mi több? 
gyanusított. Pedig lám ők valának korona és nemzet legmelegebb hívei. 
A szépnek hevülete zavar embert sülyedésbe, s ismét a szépnek hí- 
gúlt melege óvja meg attól, midőn már a Jóval és Fellengéssel is testvér- 
