62 A MAGYAR TUD. TÁRSASÁG TÖRTÉNETEI. 
szerint öröm-riadozással üdvözöltük az új intézetet, de szinte szokásunk 
szerint csakhamar lankadozni kezdett az első tűz, és beállani azon ellen- 
szenvi jelenségek , mik külföldön is annyi tudományos akademiának ron- 
gálták meg tekintélyét. Évenkénti jutalomosztásaink és tagválasztásaink 
csakhamar előidézték a hiúságok nehezteléseit, és a megtagadások rende- 
sen intézetünk rovására rovattak fel. Így történt, hogy noha lelkes vala 
az intézet felállításában a kitűzött czél, lelkes annak munkálkodásiban 
a buzgalom, de minthogy mind azon gátok és korlátok miket imént álta- 
lánosan a magyar tudományosság és írodalom haladására nézve megérin- 
ték , egyszersmind gátképen átvitetének ezen intézetbe is, az eredmény 
még évek múlva sem lehete fényes és hatályos , legalább nem oly fényes 
és hatályos, mint azt némelyeknek, kik eszközökön felűl szeretnek számiít- 
ni eredményre , követelése igényelné. De lássuk, valljon méltányos-e ezen 
igénylés? A magyar akademia eleibe czélúl tűzetett ki: a tudományoknak 
nemzeti nyelven mivelése ; és az akademia a nemzeti nyelvet félig római 
járom alatt nyögve, elhanyagolva, némelyekben idegen szólásformák által 
eredetiségéből kiforgatva, szabálytalanúl, tudományok, művészetek és mes- 
terségek legtöbb ágaiban műszókban szegényúl vette által, küzdve még 
némely irántai elfogúltságokkal is. Mi vala természetesebb mint az, hogy 
mielőtt a tudományok belereji mivelésében haladhatna, a tudományok fő- 
eszközének , a nyelvnek kimívelésén kelle iparkodnia, azt elferdítéseitól 
kitisztogatnia , régi oklevelek nyomán eredetiségébe visszaállítnia, szabá- 
lyoznia , bővítnie , tudományok, művészetek és mesterségek minden ágai- 
ban kellő műúszókkal ellátnia, és mind idegenek , mind honfiak használa- 
tára szótárakkal felkészítnie. Hogy ily óriási munka nem lehete néhány 
kevés évnek szüleménye , kiki átláthatja, főkép ha számba veszi azt is , 
hogy a magyar akademia , mint nem lehete , úgy nem is kivánt lenni soha 
areopági szék; hanem a nyelvet mindig nemzet kétségtelen tulajdonának 
tekintvén, annak kimívelésében a nemzet közre munkálkodását minden- 
kor kikérte, bevárta, és némelyekben inkább csak felszólító, buzdító, köz- 
pontosító kivánt lenni s a nemzet sympathiájára számolni, mint törvénye- 
ket szabogatni, 
Így állván a dolog, kérdem már most, nagy érdemú gyülekezet! valljon 
méltányos-e azoknak követelésök , kik a magyar akademia irányában azt 
kivánják, hogy az már az első években versenyt fusson a külföld tudomá- 
nyos intézeteivel és haladásaival? hogy az már most, midón még leginkább 
