82 A MAGYAR TUD. TÁRSASÁG TÖRTÉNETEI. 
száll, diadalt nyer és veszít, szemeink rajta függenek, a tüneményes jele- 
net kimenetelét kétesen várjuk, azonban — egy látatlan hatalom szemeink 
elől, a küzdelmek helyéről elragadja. 
Hullámzó tengerhez-e? melynek hánykódó habjain megroncsolt saj- 
kánk, sem irányt nem talál, sem révpartot nem szemlél, mindenfelól 
csak az ismeretlen végetlenségre és örökkévalóságra nyilik kilátás, s az 
alatt míg hányattatásait csilapítani és vezérleni törekszünk , a mélységben 
titkon lappangó sziklákba ütközik, s a halál feneketlen őrvényébe merúl. 
Vagy színpadhoz? melyen tetteinket, mint alakoskodó szinész játé- 
kát , egyik oldalról taps , másikról gúny követi, s mialatt szereplésünket 
nyugtalan gondoskodással a változékony néző közönség ingatag tetszésé- 
hez alkalmazgatjuk — a függöny legördúl. 
Bevégzett munkának tekintsem-e? mint egy nagy hatalmú úr rende- 
zett gazdaságában a napi szakmányt. Mert íme a sem szúnni sem csügged- 
ni soha nem tudó emberi munkásság körében, a népek fejedelmei, nagyai, 
törvényhozói arra vannak megbízva, hogy alattvalóik szakmányait kiosszák 
s a munka folyamatára felügyeljenek. A munkás néposztály pedig külön- 
féle foglalkozásokat úz, s amazok szavára figyelmezve majd egyhez majd 
máshoz kezd , — emezt leteszi és abba hagyja; amazt egy másik kezéből 
veszi ki, emezt másnak adja által ; ennek helyet enged , amazét elfoglalja. 
De látunk ismét másokat mind a munkások mind a munka-intézők közól;, 
kik helyökból felkelvén eltávoznak és soha többé vissza nem jőnek. Ezek 
elvégezték a mi reájok volt bízva, — azért távoztak el, hogy bevégzett 
munkájokról számot adjanak és tetteik jutalmát elvegyék. 
Előkészületnek nézzem-e , egy jobb szebb boldogabb élethez ? mely- 
ben érzeményeink mintegy csiráikból és bimbóikból fejledeztek ki, mely- 
ben a természet tünéményeinek bámulatos rendszere csak azért ébreszti 
figyelemre észtehetségeinket, azért ad táplálékot ismereteinknek, azért 
ingerli nyomozó vizsgálatokra elménk erejét, azért gerjeszti fel lelkünk- 
ben a tudományok elolthatatlan szomját, hogy midón e romlandó porhü- 
velyt magáról lerázván, túlszárnyalja a tapasztalati világ szűk korlátait, 
előre kiképeztetve legyen a feltárt mindenség végetlen változhatatlan örök 
titkainak felfoghatására. 
Akármint legyen is, ha egyik a jelesbek közől kikkel pályánkat 
együtt futottuk , mellőlünk kidúl; ha közös küzdelmeink térhelyén a job- 
