EMLÉKBESZÉD VÁSÁRHELYI PÁL RT. FELETT. 83 
baknak egyikét elesve szemléljük, ha látjuk, hogy egy különben ügyes 
kormányos sajkája az élet zajos tengerén elmerúlt, sót ha látjuk mindezek 
mellett, hogy a közhasznú munkásság csüggedetlen törekvéseit mily kön- 
nyen alakoskodó játéknak nézi a közönség, mily könnyen balúl itél s gyak- 
ran vétségnak róvja fel az érdemet — mi óvhat meg az elcsüggedéstől , mi 
önthet fáradalmaink között új erót belénk, mi enyhítheti a méltatlanúl 
szenvedett bántalmak fájdalmait, szóval mi engesztelhet ki sorsunk vál- 
tozékony súlyos csapásaival, hanemha azon gondolat, hogy ez élet nem 
csupán versenyzésre felnyitott pályatér , nem csupán küzdelmek néző he- 
lye, nem egy hullámzó tengernek minden érdemet elnyelő feneketlen ör- 
vénye, nem alakoskodó szinjáték, — hanem, pályánk küzdelmeink hánykó- 
dásaink felett, egy végetlen hatalmú fő való őrködik, kinek intései szerint 
nyilik fel és záródik be a pálya, kinek vég és kezdet nélkül öröklő mun- 
kásságát nem szakgatják félbe tér s idő hézagai, s midőn egyfelől bevég- 
zett éltünk függönye legördúl, — más oldalon nyílnak fel a kárpitok, 
Néhai Vásárhelyi Pál elhúnyt érdemes tagtársunk emlékezetét akarom 
felébreszteni. Ő sem díszesíti többé körünket. Ha az életet pályatérnek 
tekintjük, megfutotta pályáját; ha küzdelmek helye, végig küzdötte a via- 
dalt; ha tenger, általevezett annak hullámain ; ha szinjáték, eljátszotta sze- 
repét; és ha kiszabott munka , bevégezvén azt , nyugalomra tért. 
. Ám de hasonló általános elmélkedésekre, a halandóságnak mindennap 
megújuló példái szünetlenúl emlékeztetnek bennünket. Midőn ellenben 
oly férfiút látunk az élők sorából kiragadtatni, kinek nyilvános élete ma- 
gára vonta a közfigyelmet, kinek lépteit sokaknak rá függesztett szemei 
kísérték , kit a vele egyidejű életkor részint utánzandó példáúl tüntetett 
fel szaktársai elébe , részint vezérűl , hogy munkásságuk irányát kitűzze s 
rendszerét megszabja , kit, nem véletlen eset, hanem észtehetségeinek sa- 
ját erejú kifejtése emelt fel odáig, hogy egy forgásba indúlt nagyszerű nem- 
zeti munkásság zajos vegyülete között szavát hallattassa, kinek tudománya 
midőn egyfelől intéző sugárként világlott, másfelől tapasztalati ismeretei- 
nek gyújtött kincsei szilárdították a benne helyezett közbizodalmat, — ki- 
nek mind szellemi hatása mind véghezvitt művei maradandó emléket hagy- 
tak magok után: —. egy ily férfiú érdemes valóban, hogy visszatekintsünk 
azon pályára, melyet szemünk előtt futott meg, s annál inkább méltányol- 
juk érdemeit , minél közhasznúbb irányban választotta azt, s minél több 
11" 
