ÉLETRAJZI TOLDALÉK AZ ELHÚNYT TAGOKRÓL. 99 
CSÉCSK NMR E , 
természettudomány-osztályi lev. tag. 
Született nov. 28. 1804., Biharvármegye Érkeserű helységében ; atyja hegyköz- 
szentmiklósi ref. pred. s érmelléki esperes volt. Első oktatását a szülei háznál vevén , 
Debreczenbe küldetett , honnan a közép és főtanodák végeztével Lőcsére ment a német 
nyelv megtanulása végett. Innen visszatérvén, elébb a költészeti osztály, majd a bölcsé- 
szet-hallgatók segéd tanítója lett. 1831-től fogva az orvosi tudományokat hallgatta , 
kezdetben Pesten , majd Bécsben , hol 1837-ben orvostudorrá avattatott. Onnan Debre- 
czenbe térvén, a gyakorlati orvospályán csakhamar jó hírt szerzett magának ; e mellett 
a természeti tudományokat lelkesen míivelvén , midőn 1839-ben a vegytan s hozzá csa- 
tolt tudományok széke megürúle , köz akarattal tanítóvá választatott. Lelkes előadásai 
a természettudományoknak nem kevés barátokat szerzének; e mellett a főiskola szer- 
tárát a tudomány állásához illőleg újra fölszerelte, ásványgyűjteményét rendezte és gaz- 
dagította. Az ásvány- és növénytan érdekében 1840-ben a felföldi bányavárosokat, 1841- 
ben Schweizot utazta be. Az akademia dec. 24. 1844-ben választá lev. tagjáúl. Írásai : 
1) A természet ismeretének a tudományos műveltségre ható befolyásáról , tanszékfoglaló. 
Debreczen , 1839. 2) Bírálatok a Figyelm. (1839, 40.). 3) A fénysugár polarisatiója 
(Ath. 1840. I.). 4) Földünk s néhány nevezetesb ásvány rövid természetrajza. Debreczen, 
1842. másodszor Kecskemét , 1843. 5) Tiszta erkölcstudomány. Debr. 1842. másodszor 
u. ott. 1844. 6) A botanicai magyar műnyelv javításáról , akademiai beköszöntő érteke- 
zés. Kéziratban maradtak tőle az általa tanított tudományok tankönyvei, s egy egyed- 
írat a villanydelejességról , melynek elkészítésében a kora halál jul. 23. 1847. gátolta 
meg. 
HOPÁCSY JÓZSEF , 
történettudomány-osztályi tiszt. tag. 
Született május 30. 1775. Veszprémben , hol a középtanodák végeztével 1791-ben 
azon megye kispapjai közé felvétetvén , a bölcsészetet és hittudományokat a pozsonyi 
fő papnöveldében tanulta; 1796-ban a veszprémi növeldében tanulmányok felügyelője, 
majd a püspöki helytartó titoknoka, 1798-ban fölszenteltetett. E hivatala mellett 1799. 
óta szinte a veszprémi növeldében az egyházi történetet és törvényt tanította, 1805. 
szentszéki közbíró , 1806. veszprémi plebános és alesperes , 1807. kanonok , néhány év 
múlva somogy-szentjakabi apát, hantai prépost és veszprémi főesperes, az 1811—2-ki or- 
szággyűlésen káptalani követ, 1817. kir. táblai főpap, 1819. prisztinai czímzetes püspök 
és hétszemélynök , mely hivatalt 1822. mint fejérvári s 1825. mint veszprémi püspök is 
folytatta , míg 1831-ben tőle saját kérelmére fölmentetnék. Egyházi s bírói pályán szer- 
zett érdemeiért a felség őt 1828. belső titkos tanácsossá, 1839-ben pedig esztergami 
érsekké s az ország herczegi főérsekévé nevezte, mely méltósága mellett 1842-ig a vesz- 
prémi püspökséget is viselte. Az akademia, melynek alaptőkéjéhez ő az egyházi férfiak 
közől első járúlt (1830-ban 1000 pfttal), őt első nagy gyűlésében 1831. választotta tisz- 
13" 
