10 A MAGYAR TUD. TÁRSASÁG ÉRTEKEZÉSEI. 
mit mert sokan nem cselekedtek, Mátyás némelyek fejét a szebeni piacon 
hóhérpallossal üttette le; másokat Kolosváratt utcákról utcákra hordoz- 
tatott, tüzes vasfogókkal marcangoltatott és csak ez iszonyító kinzatás 
után nyakaztatott le "). 
Páratlan az elbeszélt lázadási történetsor Erdélynek Magyarország- 
hoz volt kapcsoltatása korszakában. Erdélynek Mátyáson kivül több fia 
nem ült magyar királyi székben, s Erdély még sem kelt ki egy királya el- 
len is annyira, mint e saját fia ellen. Viszont egy magyar király sem szám- 
üzött, fosztott meg jószágaitól annyi erdélyit, mint épen az erdélyi szü- 
letésü Mátyás király. Nem elég figyelem-gerjesztók, emlékezetre méltók-e 
vajon e történeti különösségek? Még is tekintsünk a hires Chronicon 
Budense-be. Ennek szerzője épen Mátyás király korában élt és irt. A 
történetek rajzában leebb jött az 1467-ik évbelieknél; érint 1468. évbeli 
tényt is; mind e mellett az 1467-ik évi erdélyi nevezetes eseményekről 
oly mélyen hallgat ?), mintha soha sem történtek volna. 
És melyik történetirónk jegyezte föl az 1514-ben Magyarországban 
Dózsa György által indított, a nemesek kiirtását és a parasztok uralom- 
ra juttatását célzó belháborúnak erdélyi eseményeit? Egyik sem. Maga T u- 
bero, ki Dózsával egy időben élt, emlékiratának elősoraiban kijelentvén , 
hogy főleg Magyar-, Török- és a szomszéd országok korabeli történeteit 
szándékozik megirni, kezdve Hunyadi Mátyás király elhunytán: maga 
helyén a szív mélyéig ható éles tollal rajzolja e fájdalmas emlékezetű bel- 
háború keletkeztét, folytát és végét. S mert indítója, Dózsa, erdélyi, szé- 
kelyföldi volt, az ő s paraszt sergének meggyőzóje, Zapolya hasonlóan 
erdélyi vajda: ezeknél fogva érinti ugyan Dózsának Erdélyből származá- 
sát, scythának, székelynek nevezgetvén ót; felemlíti azt is, mikép Za- 
polya Erdélyből és erdélyi hadsereggel ment Temesvárhoz Dózsát meg- 
támadni s azzal is vett rajta győzelmet; de hogy ezen, már céljában ret- 
tentő s folytában borzasztó háborús lázongás Erdélybe is el-behatott vagy 
ott mutatkozott volna, nem sejteti "). Valamint Istvánífi sem tesz legki- 
sebb említést arról, noha ezen paraszt lázadásról legterjedelmesebben 6 
1) Bonf. idézett Historiája 396, 397. II., és a kolosmonostori konvent levéltára. 
2) Chronicon Budense, Budae. 1838. Pag. 355. 
3) Ludovici Tuberonis Commentarioram de rebus suo tempore gestis libri XI. 
Schwandtnernél; Seriptores rerum hungaricarum. Tom. II. 1746. Pag. 329—335. 
