AZ ÁLLADALOM JOGALAPJÁRÓL. 59 
tól, hanem az emberi természetből észszükségileg folyván, azon állami vég 
célok elérésére vonatkozik, melyek meghatározása hasonlólag a jogbölcse- 
let legérdekesb feladványaihoz tartozik; ezen szerződmény kötése gyak- 
rabban nyiltan, élő szóval, de mindenütt, a hol valóságos jogállamok lé- 
teznek, legalább hallgatólag, kötelesség gyanánt követelt s teljesített tar- 
tozások , szolgálatok s visztartozások által történik; általa az álladalmak, 
melyek csirája közös származásu néptörzsökökben, vagy erószakosan egy- 
befüzött csoportokban mintegy szunnyadozott, jogszerúleg létre jönnek, 
, mert az ember magában visel fogalmakat jogról, igazságról, rendról, s bel- 
ső szükséget érez és ösztönt, azokat azon viszonyokban, melyekben él, meg - 
honosítani, valósítani, az ember észt és jogot olt bé az ót környező világ- 
ba" "); s a már létező természeti társas testületek, az erószakon alapuló 
viszonyok az eszmélkedés ébredésével polgári valóságos álladalmakká e- 
melkednek. — Ezt hangosan követeli az erkölcsi törvény szózata is, mely 
az emberi kötelességeket szabad akarattal teljesítendőknek rendeli, mert 
egyedúl kényszertől ment önhatározáson alapszik a valódi erkölcsiség, és 
az ember rendeltetését csak akkor teljesíti, mikor öncselekvóleg az ész 
eszményeit valósítani törekszik. Az ily egyesülés, az erők s akaratok ösz- 
szeforrasztása által, az álladalom, külső mechanicai erő útján összefüzőtt 
csoportból, élő életműúszeres testületté, önérzettel bíró nagy erkölcsi sze- 
mélyességgé válik, felsőbb szentesítését nyeri ; , Multitudo vaga atgue di- 
spersa concordia civitas facta est." ?) És lehet-e ennél biztosabb alapja az 
országlók, az alattvalók jogainak ? az Isten szava, az ész parancsa, az emberi- 
ség saját érdeke, egyaránt oltalmazzák a szövetségek szentségét, a kötött szer- 
ződések sérthetetlenségét; ezeknek tiszteletére a legvadabb népeknél, a leg- 
müveletlenebb embereknél akadhatunk, s nincs jogigazság, mely ennél mé- 
lyebb gyökereket vert volna az emberiség keblében nincs jogelv, mely évez- 
redek óta oly szent meggyőződéssé vált volna, s ha, min nem kételkedhetni, 
az emberiség anyagi és szellemi tökélyesbülésének előmozdítása az álladalom 
vég céljaihoz tartozik , s az erre szükséges eszközök csak közös erővel, az 
országlók s alattvalók kölcsönös bizodalma által létesíthetők , lehet-e üd- 
vösebb eszme annál, mely az álladalom kötelékét, a polgárok kötelessé- 
geit, az ész és szükség által egyaránt szentesített szabad egyesülésre , te- 
hát az emberi személyesség s méltóság elismerésére alapítja ? 
1) Lukács, Az újabb polgárisodás elemei. Guizotután. 1841. Tudományt. XI. füz.282. I. 
2) Cicero, De Rep. I. 25. 
gr 
