80 A MAGYAR TUD. TÁRSASÁG ÉRTEKEZÉSEI. 
életerő nyilatkozataiban. § ezen erő itt oly nagy, hogy a föld legkisebb válto- 
zása, minemüségében, vegyelékében, a láthatárhozi hajlásában, magassá- 
gában, kisebb vagy nagyobb nedvességében, külön különféle növényzetet 
föltételez és mozdít elő. S azért oly nagy itt a változatosság , hogy ezen 
soknemü, egymásba fonódott, s öszvebonyolódott fák, élősdi plánták, ha- 
rasztok és cserjék társaságában, a legügyesebb füvész is csak hosszu idő 
alatt lehet otthonos, Minden fordulaton, alacsonyabb vagy magasb helyen, 
kősziklán vagy hegynyilásban, nedvesb vagy szárazb helyen, a növényi 
élet új csudáira lehetsz készen. Gyakran ezen soknemü növények annyira 
egymásba vannak szövődve, hogy a vékony ágak véghetlen sokasága közt, 
még erős karral kezelt vassal sem lehet nyilást csinálni. A legmagasb kőszik- 
lákat sokszor egészen idegen tekintetü növények fedik be. A magasb hegy- 
ormokon három ölnyi magasságu, sűrün egymás mellett álló Orchideák, me- 
lyek nálunk s üvegházainkban csak középszerü növények, pompás Sobra- 
liák viola vagy biborszin s liliom nagyságu virágokkal és százvirágu bu- 
gákkal ékesítve tünnek fel. Mint az Euphorbiák, Afrika növénytelen pusz- 
táin zöld oasisokat képeznek, úgy a tropicus fák megszenesült törzsökeit , 
s a legsivatagabb sziklák repedéseit az Orchideák pompás serege eleveniti. 
s Nem volna elég egy festész élete, igy szól Humboldt, mind ezen pompás 
Orchideák lefestésére, melyek a perui Ándes-hegylánc mélyen barázdált 
bércvölgyeit ékesitik."" 
Száraz lapályokon, mint Cumana, Új-Barcellona, és Coro mellett, 
vagy a Juan de Bracamorosi tartományban a Cactusok diszlenek, az új vi- 
lág ezen sajátságos növényei, melyeket Bernardin de St. Pierre oly jellem- 
zőleg nevez puszták kútforrásának. Ezen növények hol golyóképüek, hol 
ivesek, hol magas négyszögü oszlopként emelkednek fel, mint orgonasí- 
pok egymás mellett, sokszor harminc lábnyi magasságra, feltünő ellen- 
kezetben a liliomnövényekkel és bananákkal. Más helyen magánosan állnak 
a száraz lapályokon a magas és erősszáru, kékellő aloék, sugárként ösz- 
vecsoportozott húsos és hosszu hegyzetü leveleikkel. 
Mily elragadó tekintetet nyujtanak a fák a tropicusok klimájában! 
Nincs, mi mélyebb hatással tanusítná a természet fensőségét, mint az őser- 
dók, melyeket még az ember pusztító keze sértetlenül hagyott. Eródús 
méltóságban emelkednek ezek ki a legmélyebb völgyekből s fölfelé ter- 
jednek a hegyeken, hol vagtagságukból vesztenek ugyan, de sürübben 
öszvenyomulnak a dühös szélvészek ereje ellen, melyeknek magánosan 
