94 A MAGYAR TUD. TÁRSASÁG ÉRTEKEZÉSEL. 
VI. 
AZ ISTENESZME EREDETE. 
HORVÁTH GYRILL RTAGTÓL. 
II. RATIONALISMUS. 
Azok után, mik eddig az okszerúleg tárgyalt supernaturatismusról 
előadattak, világossá lön: hogy értekezésünk másik lényeges oldalát a 
rationalismus teszi. E szerint az isteneszme egyedül az ember munkája. 
Alapnézetét igy fejeztük ki: az ember viszonyban áll az Istenhez. Itt a fő 
nyomaték az emberre esik, Kezdetpont az ember; végpont az Isten. Az 
ember önerejúleg teszi önmagát és önmagának fokonkénti tevése által az 
isteneszmét is. 
Hogyan történhetik ez? Az e kérdésre adandó válasz előzmények- 
tól függ, melyek be vannak ugyan már az előbbiekbe szőve; még is , tel- 
jesb átérthetés okaért, szükséges néhány érintkezetet fölhozni. 
Mondatott, hogy az ember életében csupán azt fejtheti elő, a mi 
már benne tehetékileg megvan. Az előfejtés időben, vagy inkább magával 
az idővel történik. Ezt az ember föltétezettsége hozza ugy magával. Éle- 
tet kellékek nélkül nem gondolhatni. Kellékei pedig ezek: alap, eszköz, 
cél. A közvetlen alap az ember eredeti tehetékes meghatározottságában áll; 
célját a megismert istenbeni megnyugvás teszi; eszközöket pedig a világ 
nyujt, melynek ó egyik lényeges része. 
Ha tehát az ember sajáterejüleg fejti is ki önmagát; még is , mint 
rész szükséges viszonyban van a világhoz, mint egészhez. E viszony ele- 
mei végsőleg az egyetemes és belszükségü összefüggés eszméjében köz- 
