AZ ISTENESZME EREDETE, 103 
lét maga az önlét, vagy is általányos létezésü, Ellenben a véges lét, mint 
olyan, határozott lét: mire nézve létezése is határok között mozog. Az 
ilynemú létezésnek tulajdona a kezdet és vég. Az ily tulajdonokkal föl- 
készült létezés függő. Tehát a véges lét függő, azaz viszonyos létezésü. 
Az általányos és viszonyos lét között nagy a különbség. Amaz ön- 
magától van; emez ellenben mástól van. Mit jelent ez? E kérdést csak 
egy új állásponton lehet megmagyarázni, melyról a természet nem ugy 
tekintetik , mint létező, hanem mint munkálkodó egész. 
B. A mi van, az munkálkodik; és a mi munkálkodik, az van, 
mert a munkálkodás hatást, a hatás pedig létezést tartalmaz. Az előbbi, 
már meghaladt, álláspont föltéte a jelennek. Mi lehet tehát annak ered- 
ményében az, a mi hat és mi az, a mi hatás által meglétesíttetik ? A véges lét 
lehetis nemis ; a végetlen maga az önlét. Ezt tekintve, lehet állítani : a) hogy 
a hatás egyedül a végetlen létet illeti. De az előbbi egységben nem csak a 
végetlen hanem a véges lét is létezett, létezést pedig hatás , hatást meg- 
határozás nélkül nem gondolhatni, mihez képest b) lehet állítani: hogy a 
hatás egyedűl a véges létet illeti. Sót, ha létezést hatás nélkül nem gon- 
dolhatni, c) lehet állítani: hogy a hatás épen ugy illeti a végetlen mint 
a véges létet. 
a) Az első fok szerint a hatás egyedűl a végetlen létet illeti, Mit 
jelent ez? A hatás változások előhozása. A változás oly tünemény , mely 
most van, előbb nem volt, majd ismét nem lesz. A változás hármat tesz 
föl: változót, változás-előhozót és magát az előhozást. A változó csak 
határozott létezésü lehet: tehát a változhatás csak a véges lét tulajdona. A 
valtozást előhozó vagy maga a változó vagy tőle különb. Az önmagát vál- 
toztató lény vagy létét vagy létmódjait változtatja. Létét nem változtat- 
hatja; mert önmagát létból nem-létbe , és nem-létből létbe át nem teheti. 
A változás egyedúl a létmódokat illeti. Ugyde a létmód csak tükör, mely- 
ben a lét magát előtünteti. Ha tehát változók a létmódok, azaz, ha a lét- 
ben a létmódok lehetnek is, nem is: változó maga a lét is, azaz, most 
van, előbb nem volt. És hol alapszik ennek való lehetsége? A véges lét- 
ben bizonyára nem; mert az önmagát nem-létből valódi létbe át nem te- 
hette. A mi pedig a változás előhozását illeti, az is hasonló gondolatszü- 
vést keleszthet. 
Mindent összevéve méltán lehet itt kérdezni : hol alapszik a véges 
lét létezésének való lehetsége? És válaszul a következő állítást nyerjük : 
