AZ ISTENESZME EREDETE. 109 
fölötte állván minden változóságon, ugy tünik elő a végesen tevő vanyok 
sokféleségén keresztül, mint 
f?) általányos természettörvény —isten. 
De a természetrend maga a természetileg létező egymás-mellettiek 
és egymás-utániak folytonossága; a természettörvény pedig azon egysze- 
rü egyetemesség, mely a végesek létét és határozásmódjait végetlenül meg- 
határozza, Miból láthatni: hogy a természetrend és természettörvény egy- 
mást kölcsönösen föltétezik. Rendben a sokaság törvény által folytonosítta- 
tik. Rend a véges vanyok munkálkodása nélkül, melylyel, vagy inkább , 
melyben a rend tétetik, nem gondolható. Ugyde a véges vanyok munkál- 
kodásában csak a végetlen teszi önmagát munkálkodva; továbbá mivel az 
egyéni törvények csak azon módot fejezik ki, mely szerint a véges vanyok 
önmagokat teszik, ésígy az egyéni törvények az egyéni munkálkodáson ki- 
vül nincsenek, az egyéni munkálkodásban pedig csak az egyetemes lét, 
mint egyetemes törvény , tünteti föl önmagát munkálkodva , következőleg 
y) a természetrend és természettörvény egysége nem más, mint az 
általányos munkálkodás — isten. 
Vessünk egy pillantást az imént előfejtettekre. Eredményül nyerók 
az általányos munkálkodást, mely mozzanatok gyanánt magába foglalja az 
általányos vanyt és általános életerőt. Ez az általányos munkálkodás mun- 
kálkodó egész,mely minden munkálkodót magába foglal. Mivel pedig az, a 
mi munkálkodik, létezik is egyszersmind, a munkálkodó egész azonegy a 
létegészszel. Azon egész, mely létezve munkál, munkálva létezik és minden 
létezőt magába foglal, egy magába zárt mindenkép önálló, élő egész — isten, 
C) Ez egy egészen új alapnézet. Lássuk a benne föltalálhatókat. A 
hol egész van, ott sokaság is van; a hol pedig élő egész van, ott vala- 
mennyi rész, mint tag, összehangzó! az egység iránt. Ott a sokaság nincs 
az egységen, sem az egység nincs a sokaságon kivül. Tárgyunkat illetőleg 
az itt előfejtett egészben a végetlen lét teljesen összehangzó a véges léttel 
s együtt teszik az általányos egységet — isten. 
Mind a mellett sem a végetlen lét sem a véges lét föl nem áldozzák 
lényegiségöket. Ezen egységben, mint tökélyes élő egészben, a végetlen 
lét munkál s munkálva teszi a véges lényekben s azok által önmagát , 
munkál a véges lét is és munkálva teszi a benne meghatározottan föltünő 
végetlen létet. Teszi tehát mindenik véges lét saját eredeti határozottságát 
s attól eltávoznia nem lehet. Önmagát téve csak a már benne levő tartal- 
