110 A MAGYAR TUD. TÁRSASÁG ÉRTEKEZÉSEI. 
mat a már benne levő mód szerint és csak oly öszszerüségben teheti, mely 
neki kölcsönöztetett. Miket tekintve kétségbe hozhatlan, hogy azon vi- 
szonynál fogva, melyben önmagához áll, változhatlan szükségiségnek van 
alája vetve. Mivel továbbá végessége miatt nem is létezhetik , ha a többi- 
hez viszonyban nincs, munkálkodását illetőleg a többitól függ. A mint 
ezek, rá nézve, előmozdítólag vagy hátráltatólag munkálnak, a szerint 
fog öntevésének folyama is következni. Igy hát mindenik véges vany, ugy 
belsőleg mint külsőleg, változhatatlan szükségességnek hódol, következő- 
leg valamennyinek összesége is. De a véges lényekben önmagát csak a vé- 
getlen lét teszi, s ez az, mi a végesekben csak így és nem máskép tü- 
nik föl. 
a) Nem egyéb tehát az általányos egység mint az általányos szük- 
ségiség — sors — isten. 
Kiviláglik ebből, hogy a végesek szükségisége a végetlen szükség- 
képiségét is magába foglalja. A végesek vannak a végetlenben , ez van a 
végesekben s a kettő együtt teszi az általányos egészet. Az egészben az 
összefüggés szükségesképi; mert nélküle az egész fen nem állhat. De az 
egész, mint egész, fölötte áll a részeknek, tehát azon szükségiségnek is, 
mely a részekre nézve változhatatlan. A végesek lételökre nézve szükség- 
képen függnek a végetlentól; a végetlen létezhetésére nézve szükségképen 
függ a végesektól, mert csak bennök létezik; ámde az egész, mely álta- 
lányos , mindent magába foglal, nincs semmi kivüle, mi ót léte vagy lét- 
módjára nézve függővé tehetné. Ő tehát léte és létmódja föltéteit magá- 
ban tartván, önmagától s önmagában van; ama sajátság tehát, mely ót, mint 
általányos egészet jellemzi, az általányos 
P) függetlenség vagy általányos önhatóság — isten. 
Kitetszik a fölhozottak tartalmából, hogy sem az általányos szük- 
ségiség, sem az általányos önhatóság nincs az általányosan öszszerű egészen 
kivül. Minden véges lény szükségiségnek hódol; mert eredeti határozott- 
ságából s eredetileg tett külviszonyaiból ki nem vetkezhetik. A végetlen 
lét szinte szükségiségnek hódol; mert ő csak az eredetileg meghatározott 
lényekben s lények által van. Tehát az általányos egész is ugyanannak 
hódol; mert ő a véges és végetlen egysége lévén, azokon fölül nincs. 
Az önhatóság iránt ugyanazt kell állítanunk, Birtoka ő valamennyi 
véges lénynek; mert mindenik csak azt teszi, mi benne eredetileg meg 
van határozva s belülről kiféle munkáltában , lényegére nézve, más lény 
