AZ ISTENESZME EREDETE, 113 
tott ember öntudatának miféle elemei által emelkedhetik föl az isten- 
eszméhez ? 
Fő pont az öntudat. Ezt az emberben az önérzés előzi meg. A hol 
ez nincs, ott az öntudat ki nem fejlődhetik. Az önérzés, valamint álta- 
lában minden erzés , az embert korlátok közé szorítottnak mutatja, Innen 
a függési érzés, mely szükségiségre utal. Függeni korlátoktól, akár hon- 
nan eredjenek, az emberi szellem lényegével, mely a szabadság, ellenkez- 
ni látszik. Innen az ellentét, mely az öntudatos embert a függési érzés- 
ben nyugtalanítja. A szellem függési érzésében szükségiségnek hódol, mi 
szabadságát megháborítja: innen a vágy minden áron szabadulni a szüksé- 
giség korlátai közóől. 
És hogyan történik az? Szellemi élet által, melylyel aszükségiség- 
nek vagy szabadon meghódol, vagy azt önmaga alá hódítja, vagy vele tel- 
jesen kibekül. Az első mód A) elméleti, a második B) gyakorlati, a C) har- 
madik öszszerű. Ezeken nyugszik az alanyi rationalismus három fokozata. 
A) Minden más előtt vizsgáljuk meg az önérzést, mint előz- 
ményét az öntudatnak. Az önérzésben az ember érzi saját önét, mely ön 
itt azonegy jelentésü a léttel. Az ember tehát önérzésében érzi saját létét, 
Meg kell azonban jegyezni: hogy itt nem vétetik általányosan, hanem a 
hogyan az emberben előtünik, mint határozott lét. Tehát az ember érzi 
saját határozott létét, azaz lételét. 
Továbbá az érzés, mint érzés, alak, melyben a lét nyilatkozik 
meg. Az emberben saját léte legelőször érzési alakban tűnik föl. Az ér- 
zés tulajdona az állatnak is. Az állat is érzi saját létét. Nagy még is a kü- 
lönbség az állati érzés és emberi érzés közt. Az ember szellemmel bír és 
jóllehet ennek megtudatolása későbbi, működése mindazáltal már az önér- 
zésben előtűnik. Általa lesz a csupán állati érzés emberivé. Az állat, mint 
fenebb láttuk, lehet ugyan az isten jelképe, de csak az emberre nézve. 
Miból önként következik: hogy az önérzés egyedül az által lehet forrása 
az isteneszme kifejlődhetésének, a mi benne szellemi, 
Az érzés , valamint az állatban, ugy az emberben is szükségképen 
támad. Tény, melyet önmagában talál. Az állat az érzési szükségiségen 
soha tul nem emelkedik. Annak ösztönben nyilatkozó korlátai között foly 
le egész élete. Nem így az emberé. A szellem már az önérzésben fölül 
emeli az embert a szükségiségen. Maga e szó , önérzés" mutatja: hogy 
általa tárgyiasítottan jelentetik ki az, a ki érez, és az állapot, mely 
M. TT. . ÉVEK. VII. 2. 15 
