114 A MAGYAR TUD. TÁRSASÁG ÉRTEKEZÉSEI, 
éreztetik. Továbbá: hogy az, a ki érez, saját érző énét a tőle különb 
nem-énektól megkülönbözteti. Érez az én és mit érez? Saját, eredetileg 
meghatározott, de már fejlődésnek indult létét. A fejlődés állapotokban 
nyilatkozik meg: tehát az ünérző én érzi saját állapotait. 
Az állapot oly határozatok összesége, melyek a lényben vannak. A 
való állapot működés által hozatik elő. Érzi tehát az én részint eredetileg 
meghatározott állapotát, részint azokat, mik benne a rá munkáló lények 
által fölzsendíttettek. Ámde a fejlődésnek indult eredeti állapot a rá szü- 
netlenül munkáló s a fejlődést majd elősegítő majd akadályozó lények 
közt soha sincs eredeti tisztaságában. Innen az érzetek különbfélesége. 
Az eredeti állapot érzése csak kellemes lehet. Az eredeti megha- 
tározottság ugyanis az ember lényegének közvetlen alakja s tóle elválaszt- 
hatatlan ; mert együtt teszik az ember valóságát, egyéniségét. A valóság, 
mint valóság tökély , minek érzése kellemes és gyönyörnek mondatik. Ha 
az állapot , melyet benne a rá munkáló lények okoznak, olyan, mi az ere- 
deti állapot lényegileg rendes kifejlését előmozdítja , szinte kellemes; ha 
pedig olyan, mely az iménti kifejlést akadályozza vagy elferdíti, akkor 
csak kellemetlen lehet és zündörnek neveztetik. Ha mind a kettő el- 
vegyúűl, vegyes a neve, Innen az 
a) érzési rationalismus három foka. 
1) Az egyéni élet a kül tárgyakhozi viszonyt teszi föl. Ezt kétség- 
be hozni tlehetetlen a nélkül, hogy a cáf nyomon ne érje a kétkedést. 
Kétségbe hozhatni ugyan az eredményt, mely e viszonyból az emberben 
származik; de csak addig , mig a dolog egész öszszerüségében föl nem fo- 
gatott. Itt az eredmény egyik oldala fog tárgyaltatni, 
Vétessék csak szemügyre a népek vallási fejlődése s vizsgáltassék 
meg a körülmény, melyben végbe ment, s azonnal rá lehet találni a különb 
elemekre. Mi nagy különbség van a germán és indus nép között! Mennyire 
elütnek egymástól vallási tekintetben Ossián népe és a tűzimádó persa! 
Ezek után 
a) képzeljünk egy oly vidéken lakó embert, hol természetéből 
serkedő vágyai feszítő fáradság közbejötte nélkül elégittetnek ki; hol há- 
borítatlanul folynak gyönyörtelt napjai; hol a nap kelte és nyugta, a le- 
vegő mérsékelten nyájas ingása, a viritó mezők , termékeny földek és az 
állatok hasznossága okot soha sem ad arra, hogy az indulatok és szenve- 
: délyek nyugtalanítólag kitörjenek: lehetséges-e, hogy az ily módon kü- 
