116 A MAGYAR TUD. TÁRSASÁG ÉRTEKEZÉSEI. 
fakasztott érzések sajátságaihoz képest a sejtett lényben is hasonló saját- 
ságokat képzel. Innen a jó, rosz és nagy szellem képzelése. A jó képzelé- 
sének hála, a roszénak félelem, a nagyénak csodálás szolgál alanyi alapul. 
A csodálás ellentétes érzelem. Benne a kellemes kellemetlennel 
van elvegyítve. Honnan e vegyülmény? A mi csodáltatik, az a kedélyre 
figyelemgerjesztóleg hat, Innen az iménti kérdés. A csodált tárgy erőt fejt 
ki, mely a szokottnál hatékonyabb. Ez okozza a kellemes érzést, mely 
vonz; ez okozza a kellemetlent is, mert a szokottnál nagyobb, rezzent. Ez 
oknál fogva a csodálás ki nem elégít ; sót elemeinél fogva tovább sürget. 
De hová? Hisz csodálásban az érzés két oldala, melyek a véges emberben 
egymást föltétezik és csak váltakozva lebbennek egymás fölé, egységre 
jutottak? Végbe megy az a képzelésnek szunnyadtábóli fölébredésével. 
Most is alap ugyan az érzési állapot, de a képzelés nagyobb hatást nyer, 
mint a kiemelt sejtelmekben. Föladatunkat illetőleg ez által szülemlik 
2) a képzeleti rationalismus, E fokon az előbb sejtett lény erőt 
mutat s oly alakokban tünik föl, melyek az ember kedélyére most leverő- 
leg majd fölemelőleg majd igézőleg munkálnak. Ugyan is 
a) az ember az ót környező s életfejlésére befolyást gyakorló lé- 
nyek szemes átvizsgálása után csakhamar észreveszi: hogy azok minden, 
sokféle sajátságokbani , gazdagságuk mellett fölötte mulékonyak. Hasonlót 
tapasztal önmagában , hasonlót embertársaiban. Segíthet ugyan némileg 
önmagán , segithet másokon is; de a halál ellen nincs orvosság. Ez kedé- 
lyét leveri. E levertség szüli egyfelül öngyengeségének, másfelül ama 
hatalmas lénynek képzelését , mely mindent irgalom nélkül lerombol. Ezt 
engeszteli különbféle alakokban, ezt istenli a halálban, 
A) Ámde mivel más részról a hatalmasan nyilvánuló erő oly tö- 
kély, mely a képzelést annál vonzóbban emeli, minél nagyobb következ- 
ményü okozatokat hoz elő: azért a minden szokottat meghaladó és min- 
den mulandón tulterjedő lény oka lesz egyszersmind annak, hogy a kép- 
zelés általa mindenen fölül emeltessék. Az ily lény fenségesnek nevez- 
tetik. S az ily módon előterjesztett fenséges lény — isten. 
7) A fenséges azonban saját fenségét az alakok sokasága és minő- 
ségében jelenti ki. A fenséges, mely a mulékony alakokat teljesen meghó- 
dítja s a mulékony alak, mely a fenségest meghódoltan előtünteti, egységbe 
olvadnak azon tárgyakban , melyek a kedélyre igézőleg hatnak. Ilyenek a 
