AZ ISTENESZME EREDETE. 117 
szép tárgyak. Ezen igéző eróhatás isteneltetik a természet és müvészet 
terményeiben , valamint az emberi test jellemzetes épségében is. 
Mit nyertünk e fokon ? Nyugpontokat, melyek a képzeléstől áthatott 
érzések által hozattak elő. A szépben a rombolásra fogékony alak a fensé- 
gessel kibékült. Alak számtalan van; fenséges, mely az alakokat meghódító- 
lag áthatja s azokon tulterjed, csak egy lehet. Az alakok sokfélék s e sok- 
féleséget az óket átható fenséges eszközli meg bennök. Innen az alakok- 
bani jellemzetesség. Tehát a jellemek sokfélesége, határozottan véve, nem 
az alakoké , mint olyanoké, mert ez azoknak csak kölcsönöztetik , hanem 
a fenségesé , mely amazokban alakítólag s mintegy nemzóőleg tünik föl. És 
ezen minden alakot átható s mindenen tulterjedőnek képzelt 
3) nemző erő —isten. Ennek öszszerű képzelése szüli azon érzel- 
met , mely az embert önmagában érzésileg kibékíti. A csodált s igézőleg 
ható lény képzelése hódolás , tisztelés és imádást idéz elő. Hódolást, mert 
az ember annak irányában önmagát mindenkép határozott és függőnek ta- 
pasztalja; tisztelést, mert a fenségesben csak fenséges tökélyeket képzel- 
het; imádást, mert a kettő együtt imádásra magasúl. Az imádandó lény 
— isten. 
Kiindulási pont e fokon az érzés volt. Az első izen az érzés alanyi, 
a másodikon tárgyi, a harmadikon öszszerű oldalról tünt elő. Imádásban 
az ember egészen oda engedi magát az imádott lénynek, mely egységi 
állapot rá nézve valódi ihlettség. E magasztos állapot magában foglalja az 
első fok sejtését és a második igézetes elragadtatását, melyek azután a 
képzelés elevensége által még inkább fölmagasztaltatnak. E magasztaltság 
azután okul szolgáland arra , hogy az önérzésében mozgásba hozott én ön- 
magát saját érzeteinek , képzeleteinek és imádott tárgyának ellenébe he- 
lyezvén , mindezt megismerni törekedjék. 
Eddig a szellem külseje csak a külsőséget fogta föl: a belsőség csak 
sejtetett. A tüneménynek tünemény . a lényegnek pedig lényeg felel meg. 
Ezentul az ember saját lényegét s ennek erejénél fogva a dolgokét is meg 
akarja ismerni. Az ezt végbe vivő tehetség értelemnek , az abban megnyi- 
latkozó r. pedig 
b) értelmi rationalismusnak neveztetik. A tünemények változásain 
valami állandó sugárzik keresztül. A. tünemény a lények változó, a lényeg 
ellenben a lények állandó határozatainak egysége. A kettő összeolvadtan teszi 
a való lényt. Ha az állandó határozatok egysége külön fogatik föl, ered a 
