AZ ISTENESZME EREDETE. 119 
körébe foglal , vagy is melynek legnagyobb terjedéke van. De a terjedékre 
nézve legnagyobb fogalom legkisebb, tartalmát illetőleg. Tehát a iegfóbb 
fogalom legnagyobb is legkisebb is, mi a jelen fok hiányára mutat. Ugyan- 
ez áll a lényról is, mely a legfóbb fogalom által gondoltatik. Ó legfőbb, 
mert tulterjedvén valamennyi lényen, hatásköre legnagyobb; de tartalma 
legkisebb, mert nem más, mint az elvont egyetemesség — isten. 
És mi fogja az itt kiemelt hiányt kiegészíteni? Maga a fogalom, 
mely egysége a tartalom és terjedéknek. Az elvont egyetemesség egészen 
kiürült. Jelleme a meghatározatlanság. De , mint fogalom , még sincs min- 
den vonatkozás nélkül azon lényekhez melyeket maga alatt foglal, mint meg- 
határozottakat. A meghatározottság maga a tartalom. És igy a legfőbb fo- 
galom , mely minden tartalomtól üres , szükségképen viszonylik az alatta 
álló tartalmas lényekhez. Ez mutatja: hogy a legfőbb fogalomban is kell 
valami tartalomszerünek lenni , különben nem volna fogalom. Ezen valami 
a meghatározhatás. Az értelem , midőn, e meghatározhatást kiegészítendő, 
a meghatározás fokonkénti öregbedést tárgyalja , itél. 
2) Itélve valamely lételmód bizonyos tárgyra vitetik s ez által meg- 
határoztatik a viszony , melyben egymáshoz közvetlenúl állanak. Innen az 
itélet elemei: alany, mely bizonyos lételmóddal meghatároztatik; állít- 
mány , azon lételmód , melylyel az alany meghatároztatik ; s a kettő kap- 
csolat általi egyesítése, 
Az alanynak állítmánynyali meghatározása igenlés, tagadás és a 
kettő egysége által megy végbe. Igenlés , mert állítmánynyal az alanyban 
valami igeneltetik ; tagadás , mert az igenlettel, mint valamit tevővel, az 
alanyból minden ellenkező kizáratik; a kettő egysége, mert különben a 
tartalmi meddőség soha meg nem haladtatnék. 
Ámde az igenlet, mint olyan, nem foglal magában tagadást: követ- 
kezőleg az igenletek , mint olyanok , saját tisztaságukban gondolva , telje- 
sen összehangzanak és valamely alanyban gondolhatók. Azon alany, mely 
tiszta igenletekból áll, a legvalóságosabb lény — isten. 
A fejlődés e fokozatán a gondolkodás abban tünteté elő munkálko- 
dását: hogy a mulékony s változótól mindinkább elvonulván, azt szinte 
megsemmisítette. Az első fok eredménye a mindenkép üres egyetemesség 
lön. A második fok e hiányon a legvalóságosabb lény előhozásával akart 
segíteni. 
E két fogalom homlokegyenest ellenkezik egymással. Az elvont 
