AZ ISTENESZME EREDETE. 127 
hát vagy azt kell állítani: hogy a boldogságeszme, mint soha meg nem va- 
lósítható, puszta ábránd; vagy hogy azon eszme már az emberben meg- 
van s meg is valósítható. Az elsőt öntudatunk el nem fogadhatja; el kell 
tehát fogadnia a másodikat. Az emberi szellem, ezt megeszközlendő, a kül- 
világnak ellenébe szegülvén, önmagába vonúl s önmagában keresi föl a jó 
eszméje megvalósíthatásának kellékeit. 
A megvalósíthatás tényezői egyéniek. Az emberben megvannak a 
belső határozottságok, az ösztönök és hiányuk érzése; megvannak a kül- 
világ egyedi határozatai. Állítva volt már fenebb, hogy a külső tényező- 
ket nem lehet mindenkor meghódítania; mind a mellett állítani nem lehet: 
hogy a belső tényezők, az ösztönök, nincsenek hatalmunkban, mert az ösz- 
tönök összehangzásának megeszközlése tőlünk függ. Ennek megtudatolása 
után az ösztönök ész általi meghódítása és összehangoztatása lesz az ó 
gyakorlati irányának fő föladata. Ezt kiviendő a boldogság köréből áttér 
az erényébe. 
5) Rationalismus aretologicus, Ennek tére az öntudat , mely föléje 
emelkedvén a bensóleg megtárgyiasított ösztönöknek, azokat, mint termé- 
szeti oldalához tartozókat az ész alá hódítja s rendeltetése megvalósítását 
saját határain belúl közvetíti. Minden más előtt az én megkülönbözteti ma- 
gát önmagában a neki eredetileg adottaktól, hogy azok gyakorlás általi at- 
hatása után magát azokban tegye; de a nélkül hogy magát azokban el- 
veszítse. 
És ebben rejlik a szabadság gyúpontja. Az ebból kisugárzó csele- 
kedetek szabadok. Kútforrásuk az akarat, melynek az értelem mintegy 
kezére dolgozik. Ez ugyanis a különb irányzatú s mennyiségre nézve más- 
más fokozatú ösztönöket először elszigetelten, azután egymáshozi viszo- 
nyaikban átvizsgálván, útat nyit az észnek , mely az ösztönökben csak lé- 
nyeges mozzanatait látandja egy öszszerű egésznek. 
Miből kivehető : hogy e fokon leginkább azon mód illettetik, mely- 
lyel az ész az ösztönöket összehangzásba hozza. E mód az erkölcsi tör- 
vény, Összehangzókká válnak pedig az ösztönök, ha az ész erkölcsi tör- 
vénye szerint múködnek. E törvény az emberben szükségképi és egyete- 
mes: tehát fölötte áll minden változékony és esetékinek, akár külső akár 
belső legyen. E törvényen alapszik az ember méltósága, melyből kivet- 
keznie nem szabad. Az ember hódolni köteles az erkölcsi törvénynek. Ez 
rá nézve kellény, melynek megvalósíthatására akaratánál fogva képes. Az 
