128 A MAGYAR TUD. TÁRS1SÁG ÉRTEKEZÉSEI, 
akarat mintegy középen áll a kellény és lehetés közt; sót egysége a kel- 
lény és lehetésnek. Az eredmény pedig, ha az akarat teljesíti azt, mi a 
törvényben van, maga a jó. 
Nem látszik-e ebból: hogy a jó eszméje azonegy az erkölcsi tör- 
vény eszméjével? De az eszme fogalom és lét egysége. Itt a jó eszméjé- 
ben fogalom a tisztán gondolt törvény; lét a cselekedetek, melyekben 
amaz megvalósítottan tünik föl; maga a jó eszméje azon egy az akarattal, 
melynek eleme a szabadság. 1 
Ennek megismerésével az ember, mint öncél , saját méltósága meg- 
tudásához jut. E tudás föléje emeli őt minden esetéki és változékonynak. 
Ezekben most már csak eszközöket lát, melyekkel önméltósága fentartására 
és kifejtésére szabadon él. Az igy megtudatolt méltóságnak saját egyéni- 
ségéveli azonulása erkölcsi érzést szül, mely az erkölcsi törvény iránti tisz- 
teletben nyilatkozik meg. A törvény e tiszteletből származó folytonos és 
szabad teljesítése az erény. 
Ebben a jó eszméje megvalósítottan tünik föl. Benne a szükségiség 
és szabadság egységre olvad az akarat által; mindazáltal minthogy oly 
készség, mely gyakorlással szereztetik, főbb tényezőjének a szabadságot 
ismeri. Szabadsággal határozza el az ember magát a kellény megvalósítá- 
sára. Innen növekedő érdeme. És e kellény ugy lebeg előtte, mint oly esz- 
me , melyben a szükségiség és szabadság tökéletes egység, azaz, mint 
szentség eszméje, és ezen eszme azonegy az isteneszmével. 
Tehát szentséghez törekedve az ember erényben mindinkább növe- 
kedik s növekedve mindinkább érdemesül. Ámde mire? Ez mutatja: hogy 
az erényben is kell oldalnak lenni , mely kielégítésre vár. És mi lehet ez ? 
Hiszen erényessége által az ember elvonatkozik mindentől, mi ót eszmé- 
jétól elvonhatná. De épen ezen egyoldaluság az, mi kiegészítendő. 
A jónak, mint erénynek eszméje az emberben van és benne és ál- 
tala kell szabadon megvalósíttatnia. De ezen ember egyén, kinek kifejlőd- 
hetési lehetsége oly viszonyoktól függ, mik ót más lényektől függővé te- 
szik. És mégis erénye gyakorlásában ellenök kell szegülnie ; mert az erény 
az ember szabad müve. Ez nem sikerül küzdés nélkül, melynek nem le- 
het más eredménye az emberi egyénre nézve, mint az erény és boldogság 
egysége, vagy is az üdvösség. 
c) Rationalismus ethicus. Itt a fő nyomaték az üdvösség eszméjére 
esik. Az ember rendeltetése az üdvösség, mely az erény és boldogság 
