AZ ISTENESZME EREDETE, 1383 
sége : és így a világeszme az eddig fejtegetett természet- és öneszmet szük- 
séges mozzanatokúl foglalja magában. A világtudat a természet- és öntudat 
egysége. A világeszme léti oldalát a természet, fogalmi oldalát pedig az em- 
beriség teszi. A világ a neki alapúl szolgáló eszmét fokonkénti életfejlés 
által valósítja meg; mely azonban, a lényeges sajátságoknál fogva, máskép 
megy véghez a természetben , máskép az emberiség határain belúl. 
Az önmagára viszonyított természet egy önmagában megkülönített 
egész, melynek léti oldalát a tér és időben munkálkodó vanyok, fogalmi 
oldalát pedig az azokban törvényekül szolgáló gondolatok teszik. Mindenik 
vany lét; de nem mindenik lét vany. Egyedúl a magában szükségképen meg- 
határozott gondolattól áthatott lét, neveztethetik vanynak, mely ennélfogva 
önállással bíró lét. Vany annyi és annyiféle van, a hány és a hányféle 
szükségképen meghatározott gondolatot foglal magában a világeszme. Ez pe- 
. dig számtalan, terjedelem és tartalomra nézve szükségképen meghatározott, 
s ennélfogva egymásra kölcsönösen viszonylő , egymást kölcsönösen kiegé- 
giítő s belsőleg szükségképen összefüggő gondolatok egysége. Ugyanez áll 
a természetet alkotó vanyokról is. Ezek rövid megfontolása után kétségen- 
túliakká lesznek a következő folyományok: 1) a természetet alkotó va- 
nyok közól mindenik véges; 2) hogy működésre más által van elhatároz- 
va; 3) hogy az életeszme így s nem máskép történhető megvalósítására 
más által van rendelve. Fő jellemök tehát a föltétesség, viszonyosság. 
Az emberiség fejlésének figyelmes vizsgálása is hasonló gondola- 
tokra nyújt alkalmat. Az emberiség eszméje egyénekben s egyének által 
valósíttatik meg. Mindenik egyén önmagában meghatározott, mások által 
kiegészítendő s másokat kiegészítő egység: következőleg sem létére sem 
öntevésére nézve nem önmagátóli lény. Itt is szükségképen előtűnik a föl- 
tétesség, viszonyosság, 
Tehát föltétes és viszonyos egység a világ is. De fültétest föltétlen, 
viszonyost általányos nélkül nem gondolhatni: melyik tehát azon föltétlen 
és általányos ok, mely munkálkodása által a világot létre hozta? Ez a vi- 
lághoz nem tartozhatik; mert minden, mi a világhoz tartozik, föltétes és 
viszonyos: következőleg a világon kívül van egy lény, ki föltétlen és álta- 
lányos erejének munkálkodásával e világot létre hozta. 
De hogyan történhetett az? A mi létre hozatik , az még nem volt; 
mert csak a létrehozás által jut léthez. Azonban mivel a lét alatt a va- 
nyokon előforduló tünemények, az állandó és változó határozatok is értet- 
