103 



saa at Skalaabningen synes at have maattet være lukket 

 af den indbøiede Fli«r. 



Saxicava rugosa, L. 



CS. plioladis, L.) 



Meget almindelig overalt i Fjordens vestlige Afdeling 

 og navnlig paa Lokaliteter, hvor Bunden er skarp. Østers- 

 bankerne ere saaledes særligt yndede Opholdssteder for 

 denne Art, ligeledes de Steder, hvor Bunden bestaar af 

 Cementklippe, Moler eller Kalkstensblokke. Paa saadanne 

 Lokaliteter bore disse Muslinger sig ind i Stenene, men 

 hvor Materialet er for haardt, saaledes som paa Steder, 

 hvor Bunden er opfyldt af Flintknolde, tjene de naturlige 

 Huller og Fordybninger i Stenene som Opholdssteder, hvor- 

 ved Skallerne ofte tvinges til at antage de besynderligste, 

 uregelmæssigt vredne Former. Ogsaa tomme Østersskaller 

 ere meget søgte af Saxieavaerne, som da ofte sidde klump- 

 vis fastheftede med deres Byssus til Indersiden af Skallerne. 



Det Sted i Limfjorden, hvor Individerne naa deres 

 kraftigste Udvikling, er uden Tvivl Thisted Bredning, hvor 

 Arten ogsaa optræder i et uhyre Individ-xKntal. Det største 

 Exemplar, jeg har erholdt i denne Bredning og overhovedet 

 i Limfjorden, er 38,5°^™- langt, men Individer, der komme 

 dette meget nært i Størrelse, træffes almindeligt. 



I Fjordens østlige Del, hvor Bundens Beskaffenhed paa 

 de fleste Steder er mindre gunstig for Ariens Trivsel, fore- 

 kommer den mere sporadisk og gjennemgaaende i mindre 

 Exemplarer. Jeg har taget den paa Sønderlo-Banken og i 

 Hagedyb, men længere mod Øst først gjenfundet den lige 

 udenfor Hals, i Haadybet. 



