lampa: berättelse till landthrlksstyrelsen 1891. 23 



engelska legationen en framställning i ämnet, hvilken remittera- 

 des till mig med förständigande att inkomma med utlåtande. 



Då jag visserligen alla somrar under flera års tid iakttagit 

 såväl den lilla fjäriln som dess larver och kokonger på kål- 

 arter, men icke någon enda gång kunnat märka, att de förorsa- 

 kat nämnvärd skada, gjordes förfrågningar hos dem af våra entomolo- 

 ger, som sysselsatt sig med skadeinsekter, för att få höra deras 

 tanke och erfarenhet om saken. 



Från herr kyrhoherde Wallengren i Farhult, hvilken i för- 

 sta rummet tillskrefs såsom varande den äldste och erfarnaste bland 

 våra nu lefvande fjärilkännare, erhölls det svar, att han aldrig va- 

 rit i tillfälle se någon härjning på kålarter, som förorsakats af 

 ifrågavarande fjärils larver. Ungefär af samma innehåll blefvo 

 svaren från herrar direktör F. Ulriksen vid Alnarp och profes- 

 sor H. VON Post vid Ultuna m. fl. Den först nämnde hade dock 

 en gång bevittnat en härjning i mindre skala, förorsakad af så- 

 dana larver, men denna egde rum på Hespci'is JSIatronaiis i en 

 skånsk trädgård. Professor von Post uppgaf, att larverna voro 

 mycket talrika på kålsorter för 2 — 3 år sedan, och konservator 

 V. M. ScHÖYEN i Kristiania, Norges landtbruksentomolog, om- 

 nämnde, att fjärilarna i vårt grannland visat sig ovanligt allmänna 

 i år (i 891), likaså en närbesläktad art, Plutella Annulatella Curt. 

 samt större kålfjäriln {Picj'is Brassica Lin.) 



Mina resor voro redan så godt som afslutade och vistelsen 

 på landet afbruten vid tiden, då fjärilarnas och larvernas före- 

 komst brukar vara yoinigast och följaktligen mest märkbar, hvar- 

 för några egna iakttagelser ej blifvit gjorda, om jag undantager 

 ett enda fall, som dock var af mindre betydenhet. Vid ett be- 

 sök på Hästholmen, belägen i Saltsjön helt nära Stockholm, den 

 6:e augusti, beklagade man sig där öfver, att löfkojplantorna i 

 den lilla trädgårdstäppan gingo ut, emedan de angrepos af små 

 gröna »maskar», som förtärde såväl blad som knoppar. Genom 

 bortplockandet af dessa »maskar», hade likväl slutligen en och 

 annan planta kunnat räddas, så att hon nu bar blommor. Detta 

 utrotningssätt hade således här visat sig verksamt och torde äl- 

 ven vara det radikalaste, men kan naturligtvis blott användas i 

 smått. Några af dessa larver plockades och hemfördes samt 

 spunno som vanligt snart in sig i tunna, smala och hvita silkes- 



