lampa: berättelse till landtbruksstyrelsen i 89 i. 27 



Landtmannaförenings sammankomst i januari månad. En dylik, 

 afhandlande samma ämne, föredrogs äfven vid Stockholms läns 

 Hushållningssällskaps januari-sammanträde. 



Mycket återstår äimu att utforska rörande sädesknäppamas 

 lefnadssätt, utseendet hos de olika arternas larver, äggläggning 

 m. m. och detta oaktadt denna sak gjordes till föremål för un- 

 dersökningar redan i förra seklet och af en så skarpsinnig for- 

 skare som Clas Bierkander. Till och med den på skadeinsek- 

 ternas område mycket bevandrade engelsmannen John Curtis 

 lämnar i sitt epokgörande arbete »Farm Insects» många hithö- 

 rande frågor obesvarade, hvilka, så vidt jag vet. ännu befinna 

 sig på samma ståndpunkt. Han hade t. ex. aldrig lyckats ut- 

 forska hvar honorna lägga sina ägg. om detta sker direkt på 

 plantorna, på jordytan eller under densamma på rötterna, och 

 hvad larverna beträffar, afbildar han visserligen flera olika så- 

 dana, men känner ej till hvilka arter de skola hänföras och tycks 

 icke ens vara fullt säker på, om hans figur, som skall föreställa 

 den randiga sädesknäpparens larv, verkligen är den rätta. För 

 att kunna få visshet härom, måste befruktade honor instängas i 

 tjänligt rum och noga observeras, samt larverna uppfödas; men 

 detta erbjuder svårigheter, som i brist på tillräckligt stora och 

 för öfrigt ändamålsenliga förvaringsrum, ej torde kunna öfver- 

 vinnas. Larvtillståndet varar i tre, enligt några entomologers 

 förmodan i fem år, och under hela denna långa tid måste de 

 ganska ömtåliga larvernas alla lifsvilkor under fångenskapen till- 

 godoses, en sak, som svårligen låter sig göra inne i boningsrum 

 med tillhjälp af vanliga till buds stående medel. 



Under min vistelse vid Tvehöga i Halland, insamlades från 

 åkern af mina unga medhjälpare åtskilliga knäpparelarver af olika 

 arter, men att hålla dem lefvande under resorna ville ej lyckas, 

 hvarför deras uppfödande måste öfvergifvas. Under den korta 

 tid de voro vid lif, kom jag dock i tillfälle att göra den obser- 

 vationen, att de mycket fort dö, sedan den omgifvande jorden 

 torkat, samt att de i brist på andra födoämnen angripa och för- 

 tära hvarandra. Dessa båda omständigheter kunna möjligen 

 lämna en fingervisning för behandlingen af den åker, dur knäp- 

 parelarvcr husera. 



Humlemottet [Hypciia Rosiralis Lin.) Från herr D. Nilsson 



