lampa; berättelse tili: landtbruksstyrelsen 1891. 31 



gar år 1883 såväl i Norr- som Vesterbotten, och d:r H. Nerén 

 uppger i samma tidskrift för 1885, att den var talrik äfven år 

 1884, åtminstone i Neder l.uleå s:n, äfvensom i Umans floddal, 

 likaledes 1885 i Burträsk s:n i Vesterbotten, enligt ett medde- 

 lande 1886. 



Sedan dess har skadedjuret ej hörts af förrän under nu för- 

 flutna år, då noriländska och efter dem flera andra tidningar haft 

 mycket att orda om dess härjningar, dock mest när dessa voro 

 på väg att afstanna i anseende till larvernas öfvergång i puppor. 

 Lokala myndigheter gjorde, åtminstone till en början, så godt 

 som intet för att stäfja härjningen och anmälde den ej ens hos 

 vederbörande för att få undersökningar vidtagna i tid. Det 

 dröjde följaktligen länge, innan fullt pålitliga underrättelser om 

 gräsmaskens framfart nådde så långt som till Stockholms hori- 

 sont. Alldeles detsamma var förhållandet äfven 1883, då, i brist 

 på officiella underrättelser och rapporter, sakkunnig person ej hann 

 ankomma till Norrbotten förr än den 2 5:e juni, då larverna redan 

 började öfvergå i puppor och således upphörde att göra vidare 

 skada. Hvad han härigenom fick med egna ögon se och under- 

 söka af skadedjurens lefnads- och förvandlingshistoria, inskränkte 

 sig således till öfvergången från larv till puppa, fjärilarnas ut- 

 kläckning och kanske äfven äggläggning. 



Så fort sig göra lät underrättades jag genom Kongl. Landt- 

 bruksstyrelsen om 1891 års härjningar i Norrland och anmodades att 

 genast ditresa, i fall sådant ansågs nödigt. Meddelandet träffade mig 

 först den 3:e juli i Färlöf nära Kristianstad, och jag ansåg mig 

 böra afstyrka en så lång och kostsam resa, då därunder föga 

 kunde vara att uträtta utöfver det, som genom lektor Holmgren 

 utfördes vid samma tid 1883. Blott en sak af ganska stor prak- 

 tisk betydelse återstod att göra, nämligen att utreda, om para- 

 siter inställt sig i sådan myckenhet, att en fortsatt härj- 

 ning ej var att vänta under nästa år, och härtill erfordrades 

 blott ett antal lefvande puppor. Tyvärr kände jag ej någon 

 person, till hvilken man kunde vända sig, för att få sådana i 

 rätt tid insamlade och afsända, utan måste myndigheter och tid- 

 ningsredaktioner anlitas. 1 anseende till den oundvikliga tidsut- 

 drägt, som vidlåder en sådan utväg, lyckades jag blott erhålla 

 en hop torra puppskal, några döda fjärilar samt en myckenhet 



