98 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1892. 



steklar, motsvarande de bägge Linnéiska släktena TentJiredo 

 och Sirex, äfven kallade Växtsteklar 1. Phytospheces, hvilkas 

 larver uteslutande lefva af växternas blad och barr, eller i veden 

 af barr- och löfträd (400 svenska arter), samt Parasitsteklar 

 1. Entomospheces. Dessa, hvilka utgöra den ojämförligt artrikaste 

 gruppen inom hela ordningen, sönderfalla i 2 stora och naturliga 

 underafdelningar nämligen: IcJmeumones leptogastri med mjuka, 

 hinnartade bukringar samt Ichneuiiiones cratogastri med hårda, 

 läderartade buksegmenter. Den förra af dessa underafdelningar 

 omfattar trenne familjer, motsvarande släktena Ichneumon (med 

 2000 sv. arter), Bj-acon (med mer än 300) o(ün. Evania {xsxç^à 12 

 arter, fördelade på tre släkten); och den senare fem familjer, 

 motsvarande släktena Agriotypns (1 art), Proctotrupes (omkr. 

 300 arter), Cynips (omkr. 170), Pteromalus {(i^o,) ?>'axc\\. Myniar^ 

 och är denna indelning, som altmer och mer gör sig gällande 

 inom den vetenskapliga världen, för nu 30 år sedan, eller år 

 1862, först upställd af vår landsman och frejdade systematiker, 

 adjunkten, d:r C. G. Thomson i Lund, i hans då utgifna arbete 

 »Skandinaviens Insekter, en Handbok i Entomologi». 



Det är nu endast en viss afdelning af denna stora och vidt- 

 omfattande ordning, som utgjort det hufvudsakliga föremålet för 

 mina anspråkslösa iakttagelser under de två sistförflutna somrarna, 

 men denna afdelning, om än relativt fattig på arter, omfattar dock 

 företrädesvis representanter bland tvenne af de förnämsta och 

 högst begåfvade divisionerna inom akuleaternas hufvudgrupp: Api- 

 des och Sphegides. Det är för oss alla välbekant, att de till 

 denna grupp hörande Formiciderna eller Myrorna i sina be- 

 undransvärdt ordnade samhällen med rätta räknas såsom de högst 

 begåfvade medlemmarna af denna ordning. Det har jämväl och 

 i öfverensstämmelse härmed konstaterats, att myrorna äga den 

 relativt största hjärnmassan bland sina ordningskamrater samt bland 

 insekter i allmänhet, och detta både med hänsyn till vikt och 

 volym. Näst efter dem komma emellertid otvifvelaktigt öfriga 

 sociala eller i samhällen lefvande steklar, näml. Bin och 

 Getingar, öfver hvilka en rik litteratur af mer speciell natur 

 fmnes förhanden, hvilken jag dock ej har för afsikt att nu sys- 

 selsätta mig med. 



Om än individernas antal inom alla dessa samhällen ensamt 



