no ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 892. 



gen ha vissa af dessa smådjur (näml. Proctotruperna) t. ex, Dryi- 

 nus och Episemus rätt mycken likhet med en CerapJiroii, (eller 

 3:dje gruppen inom nämnda familj) såväl i det platta hufvudet, 

 det utbildade stigmat samt kroppens rörelser, men — olyckligt- 

 vis äro de ej parasiter, utan rofdjur och honorna akuleater, i 

 hvilket fall de närma sig Tiphia och Myrmosa bland rofstek- 

 larna. De bilda sålunda en öfvergång från dessa till Proctotru- 

 perna, men hvar man bäst bör ställa dem, är svårt att afgöra». 

 Om nu dessa djur af ofvan anförda, ur biologisk synpunkt tungt 

 vägande skäl, böra räknas till •»Sphegides'» skulle dessas nuva- 

 rande artantal 166 ökas med ytterligare 24, hvadan vi skulle 

 äga 190 arter skandinaviska gräfsteklar. Med stöd af hvad ofvan 

 blifvit anfordt, kunna de knappast anses omfatta några i egentlig 

 mening, d. v. s, såsom »endoparasiter» lefvtinde individer, utan 

 blott s. k. inkviliner eller ett slags hyresgäster, lefvande i sam- 

 dräkt och godt förstånd med sina värdar. Detta är dock icke 

 fallet med den sista, ännu återstående familjen, de efter Geoffroy 

 hos De Geer i den ofvan citerade i4:de memoiren jämväl upp- 

 tagna •)>Guèpes-dorées'>'>, hvilka Linné då helt nyligen gifvit nam- 

 net CJirysis. I olikhet med alla förut omnämnda oäkta para- 

 siter äro denna familjs medlemmar att räkna såsom äkta para- 

 siter, i det att deras ungar uppäta larven till den stekel, i 

 hvars bo deras 'ü.gg blifvit lagda. Den unga Chrysis-\diXst.x\ 

 synes vara en »ektoparasit», eller en sådan, som angriper sitt 

 blifvande offer utifrån, i motsats mot »endoparasiten», hvars 

 'd.gg från början utvecklats inom larvens egen kropp. Herr 

 BoRRiES synes hafva specielt studerat dessa parasiter, och jag 

 vill därför anföra hans egna ord, lånade ur en »Oversigt over 

 de danske Guldhvepse», som han för en kort tid sedan haft 

 godheten sända mig. »Guldhvepsehunnen», säger han, »skjuler 

 ^-Egget mellem Foderet i vedkomrnende Celle, og Larven kommer 

 först frem af ^Egget, naar Vjertlarven er faerdig med at fortere 

 Foderet, altsaa er udvoxen; det er derfor ikke sjteldent^ at Vœrt- 

 larven, med den lille Guldhvepselarve frestet til sin Ryg, naaer 

 at spinde sin Kokon, inden den bliver udsuget af Snylteren. Da 

 Guldhvepselarven saaledes ikke er afhœngig af Cellens Foder- 

 masse, er der ingen Modsigelse i, at träffe densamme Guldhvepse- 

 art udviklende sig i Biers og Gravehvepses Boer, hvor Förrådet 



14 



