HOLMGREN: HISTOLOGISKA STUDIER. 1 33 



traktade dessa senare sådana de visa sig hos Sph. ligiistri; men 

 granskar man samma bildningar hos en hårig larv, såsom t. ex. af 

 Bombyx riibi, så måste man i alla händelser anse dem såsom 

 från epidermis-cellerna fullkomligt skilda organ, i det att man 

 finner den ena af ifrågavarande organs celler äga de säregna 

 strukturförhållanden, som för secernerande celler äro nära nog 

 genomgående karakteristiska (se tafl. I, fig. 3). 



Sannolikt är, att den kutikula man iakttager utanför den en- 

 lagriga, af oftast kubiska eller lågt cylindriska, med en rundad 

 central kärna försedda celler bestående epidermis, är en sekre- 

 tionsprodukt i form af med hvarandra sammansmälta trikom- el- 

 ler hår-bildningar af de kubiska cellerna. Detta förhållande antydes 

 dels genom den radierande strimmigheten i kutikulan, en strålig- 

 het, som utgår från epidermis-cellernas spetsar, dels äfven däri- 

 genom, att man finner dessa till sin hufvudsakliga utsträckning sins 

 emellan förenade trikombildningar vara fria i sina spetsar, vare 

 sig att dessa senare gifva larvens yta ett luddigt eller ock en- 

 dast ett chagrineradt utseende. 



Omedelbart omkring ifrågavarande organs porkanal, sådan 

 man ser den hos Sph. ligiistri (se tafl. I, fig. 2), finner man epider- 

 mis-cellernas form något förändrad. De hafva trängts tillsammans 

 samt blifvit tillplattade och högre genom de i epidermis inträn- 

 gande s. k. »Hautdrüsen», hvilka nå mer eller mindre djupt ned un- 

 der epidermis' inre begränsning. Den homogena basalmembran, 

 hvilken utgör fästet för epidermis-cellerna, fortsätter sig öfver den 

 inåt kroppshålan inbuktade delen af dessa körtlar, bildande deras 

 grundhinna, tunica propria, på hvilken sålunda hvila de båda täm- 

 ligen tydligt skilda celler, som ingå i bildandet af ifrågava- 

 rande organ. Af dessa finner man den ena vara tillplattad och 

 bägarliknande, under det att den andra cell-liknande bildnin- 

 gen blifvit mer eller mindre förskjuten åt sidan och uppåt mot 

 epidermis. Emellertid kan det ömsesidiga läget af dessa båda 

 celler variera rätt ansenligt, beroende i hufvudsaklig mån på, i 

 hvilket tillstånd den större, den — om jag genomgående får så 

 benämna den — - secernerande (afsöndrande) cellen befinner sig. 

 Förvisso återfinner man i den mindre, åt sidan förskjutna cell-lik- 

 nande bildningen det sinnesorgan, uti hvilket den fina, till poren 

 löpande nervtråden synes sluta. 



5 



