150 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 892. 



mot körtelns hålighet vända yta förete mer eller mindre tydliga 

 vakuoler. 



Körteln är omgifven af en fin, men dock med tydlig, af- 

 làng kärna försedd tunica propria, 1. grundhinna under det att 

 håligheten närmast beklädes af en tämligen ansenlig, kutikulari- 

 serad iintimay> (innerhinna). Kutikulan synes emellertid ej vara så 

 synnerligen tät, utan är genomdragen af talrika håligheter och 

 kanaler, och särskildt finner man en gång leda från spetsen af 

 hvarje större protoplasmaås in mot körtelns lumen, där kutikulan 

 brukar förete talrika små taggar. (Se tafl. IV, fig. i.) 



Ned emot utförsgången och därifrån mot utmynningsstället 

 på underläppen finner man att cellerna blifva småningom allt 

 mindre, och där öfvergå i de epidermisceller, som stjälpt sig in från 

 larvens hud, för att bilda körtelns utförsgång, hvarest cellerna 

 äro jämförelsevis låga och försedda med en stor rundad kärna. 

 Omedelbart innanför själfva mynningen finna vi skelettmuskler 

 lagrade omkring utförsgången, för att såmedelst bilda dess 

 sfinkter. 



D. Spinn-körtlar. (Tafl. IV, fig. 6 och V, fig. i.) Dessa 

 körtlar, hvilka äfven hafva sin plats inom hufvudet och de främre 

 segmenten, bestå af celler, som utmärka sig från alla öf- 

 riga körtelceller genom sina kärnors egendomliga, regelbundna 

 och prydliga förgreningssätt (se tafl. IV, fig. 6). Cellerna äga 

 en så ansenlig utsträckning, att de omfatta nära nog hälften af 

 den rörformiga körtelns omkrets. De äro därtör också synner- 

 ligen långsträckta med parallela begränsningsytor; endast vid 

 de båda ändarna af cellen, där flera celler mötas, finner man 

 densamma två- eller tresidiga. 



Vid ett ytsnitt visar sig protoplasman kornig i centrum och 

 strimmig mot cellens fria kanter, och kärnan är smal, synnerligen 

 rikligt och prydligt förgrenad. På ett tvärsnitt åter, företer cell- 

 protoplasman ett strieradt utseende, och de äfvenledes här tyd- 

 liga cellgränserna genomdragas af luttrörsgrenar samt af fina pro- 

 toplasmabryggor, hvilka förena angränsande celler med hvarandra 

 (se tafl. V, fig. i). Såväl utåt som ock in mot körtelns lumen 

 finner man skarpa afgränsningar för cellerna. Deras tunica propria 



22 



