154 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 892. 



och muskellager. Innan de emellertid taga denna väg, för att nå 

 sitt mynningsställe vid analöppningen, finner man dem bilda ut- 

 bredda utbuktningar, där körtelcellerna äga en relativt liten höjd, 

 men där också på samma gång cellkärnorna äro jämförelsevis 

 stora och mindre förgrenade. Från dessa utbuktningar afgå 

 de körtelrör, som vid början af ändtarmen tränga in mel- 

 lan dennes slemhinna och muskelvägg, för att där under tal- 

 rika slingringar och bukter fortsätta till den inre mynningen af 

 anus, där dé tömma sig genom små af kutikulära vallar omgifna 

 porer (se tafl. II, fig. 8). Innan de emellertid nå denna sin 

 mynning, finner man körtelepitelet allt mer förändras, i samma 

 mån som körtelns lumen förminskas. Protoplasmaåsarna blifva 

 allt lägre (se tafl. V, fig. 4) tills de slutligen upphöra, och endast 

 på de ställen, där den jämförelsevis stora cellkärnan skickar ut 

 sina fåtaliga förgreningar finner man några mot dessa svarande 

 upphöjningar å protoplasman in mot körtelhålan. Ej heller kan 

 man närmare intill körtelporen iakttaga samma korniga eller 

 strierade utseende af protoplasman som inom de större afdel- 

 ningarna af körteln, utan företer den ett mera homogent utseende 

 (se tafl. IV, fig. 5). Man har sålunda härvidlag framför sig en syn- 

 nerligen intressant och vacker öfvergång från rent typiska sekre- 

 tionsceller till icke secernerande celler, hvilka endast ha till upp- 

 gift att bilda de afledande vägarna till ett bestämdt ställe för 

 sekretionsprodukterna. 



De undersökningar för hvilka jag här ofvan redogjort, hän- 

 föra sig, utom dem beträffande hudkörtlarna, till Sphinx ligiistri. 

 Hos öfriga af mig undersökta arter har jag återfunnit till hufvud- 

 saklig del likartade förhållanden med dem hos ofvan nämnda 

 skymningsfjäril. Dock gifves hos en eller annan af dessa mindre 

 strukturskiljaktigheter, hvilka kunna vara värda att något påpekas. 



Af digestionskanalens olika afdelningar visar sig framtar- 

 men hos alla iakttagna arter äga en genomgående likformighet 

 med de strukturförhållanden, för hvilka jag ofvan redogjort, och 

 samma diafragmaliknande valvler mellan matstrupen och mel. 

 lantarmen har jag kunnat spåra öfverallt. Hos en del former 

 visar sig emellertid nästföljande intestinalafdelning, nämligen mel- 



26 



