102 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 892. 



där de hos andra djur förefinnas, tjäna såsom en sammanhållande 

 och stödjande stomme för specielt de epiteliala bildningarna. — 

 I samband härmed erinrar jag äfven om, hurusom flerstädes muskel- 

 trådar löpa till den cellerna förenande kutikulan för att där 

 fästa sig. 



Med de få undersökningsmetoder jag hittills haft tillfälle att 

 använda, har jag helt naturligt ej kunnat egna några grundligare 

 studier åt speciela cellstrukturer. Emellertid har jag dock kunnat 

 iakttaga ett och annat, som icke alldeles torde sakna sitt värde, 

 om ock en del däraf redan förut är nogsamt känd. 



Trots det, att cellkärnan, såsom bekant, i viss mening tager 

 sitt ursprung ur cellprotoplasman, synes dock cellkroppens bety- 

 delse träda något i bakgrunden för vissa strukturer inom cell- 

 kärnan, och helt säkert kommer kärnan vid en vidgad kännedom 

 om cellens byggnad och lifsfenomen visa sig äga ett allt mera 

 genomgående värde såsom utgörande det egentliga centrum för cellens 

 vegetativa förrättningar. Så känner man de sällsamma förändringar 

 och delningar kärnan undergår vid t. ex. den s. k. mitotiska (Flem- 

 ming) kärndelningen. Enligt nyaste undersökningar sker denna 

 lifsyttring så att kärnan liksom dragés i sär af s. k. polkroppar. 

 Så har jag ofvan hos mellantarmens epitel påvisat, hurusom nå- 

 gon förändring i cellkärnans utseende eger rum vid sekretionen, 

 och att äfven cellen dör, då vid sekretionen cellkärnan aflägsnats 

 med afsöndringsprodukterna. Så har jag också erinrat om den om- 

 fångsrika, typiskt förgrenade kärnan hos permanenta sekretions- 

 celler. Detta på samma gång, som man iakttager, hurusom afsön- 

 dringsprodukterna samla sig i cellkroppen mellan protoplasma- 

 trådarne och hurusom härvid denna senare kan i högsta grad ut- 

 spännas och förtunnas genom hopade sekretionsprodukter — hvil- 

 ket tyckes häntyda på cellkroppens underordnade värde. 



Jag har ofvan på tal om kutikulans uppkomst nämnt, hurusom 

 protoplasmasträngarna sins emellan förena sig till bildandet af 

 cellens ektoplasma. Men äfven inuti själfva cellen förena sig trå- 

 darna med hvarandra, hvarvid uppstå i knutpunkterna förtjock- 

 ningar af dessa strängar, hvilka gifva cellprotoplasman delvis dess 

 korniga utseende. 



I de celler, där kärnan visar sig innesluten i en afgränsad 

 hålighet af cellprotoplasman, har jag icke kunnat iakttaga några 



34 



