164 ÉNTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 892. 



I flertalet fall har jag funnit, hurusom vid de cellgränser, 

 där jag ej kunnat iakttaga några protoplasmatiska förbindelser celler- 

 na emellan, filarmassan (strängmassan) vid cellernas fria ytor varit 

 strålvis anordnad, under det att den del af samma massa, som 

 omgifvit cellkärnan, företett ett kornigt, eller vid starka försto- 

 ringar fint nätlikt utseende (se t, ex. tafl. VI, fig. 6). Sa 

 gestaltar sig strängmassans strukturförhållanden, såsom sagdt, vid 

 cellernas fria kanter äfvensom, t. ex, hos ändtarmens epitel, mot 

 de intercellulära rummen. Hos de celler åter. hvilka såsom kört- 

 larna, sins emellan äro förenade genom protoplasmabryggor, har 

 jag ej kunnat spåra en dylik radierad zon, utan cellerna förete, 

 utom mot sina fria kanter, ett alltigenom kornigt eller fint nät- 

 likt utseende (se t. ex. tafl. IV, fig. 3). Det tyckes sålunda, 

 som om det förhållandet vore allmängiltigt, att nära de cellytor, 

 där en absorption eller en sekretion försiggår, förete protoplas- 

 matrådarna ett radierande utseende^ måhända delvis beroende 

 af de å dessa ställen relativt starkt utvidgade vakuolerna. 



Ros de celler, hvilka karakteriseras af greniga kärnor, äro 

 vissa delar af dessa senare klubblikt ansvälda, under det att 

 andra äro smala, endast bildande liksom föreningsband mellan 

 de förra (se t. ex. tafl. IV, fig. 3 eller 4). I de klubblika an- 

 svällningarna, hvilka, hos spottkörtlar och de vid anus mynnande 

 malpighiska körtlarna svara mot cellernas uti de respektive körtel- 

 hålorna inträngande protoplasmaåsar, finner man kärnorna bilda 

 relativt ansenliga knutpunkter, under det att desamma hos för- 

 eningsbanden utgöra mera längslöpande strängar. Det förefaller 

 som om de greniga kärnorna egentligen utgjorde flera kärnor, 

 hvilka anastomosera med hvarandra. 



Om jag af strukturförhållandena hos de organ, hvilka jag stu- 

 derat, skulle våga sluta något med afseende på dessa senares fy- 

 siologiska betydelse, så torde man uti framtarmen med dess olika 

 afdelningar hos fjärillarverna skönja ett organ, hvilket har till 

 uppgift att endast upptaga och förvara den ännu oberedda födan, 

 och för detta ändamål är också epitelet beklädt med en relativt 



36 



