4 



HOLMGREN: HISTOLOGISKA STUDIER. 1 65 



fast och resistent kutikula. Visserligen erbjuder den afdelning, 

 som jag benämnt matstrupen eller oesophagus, pâ sin inre yta talrika 

 transversela och ofta tämligen skarpkantade veck, så att man i detta 

 hänseende kunde förmoda, att denna intestinalafdelning äfven skulle 

 — såsom förhållandet är hos åtskilliga andra insekter — tjäna såsom 

 någon slags tuggmage (»Kaumagen»); men den relativt tunna och 

 svaga muskulaturen tyckes jäfva en sådan uppfattning. Matstru- 

 pens epiteliala celler förete en svag antydan till förgrening af 

 sina ganska stora kärnor (se tafl. I, fig. 7), hvarför man nog kan 

 äga skäl förmoda, att ifrågavarande celler i någon mindre mån 

 secernera; men om så är, torde det sekret de afge, hafva till upp- 

 gift endast att luckra upp och förbereda den upptagna födan till 

 vidare bearbetande i nästföljande tarmafdelning, nämligen mellan- 

 tarmen (ventrikeln). I denna senare försiggår förvisso den egent- 

 liga digestionen. Här finner man också den rikligaste sekretion från 

 de celler, som bekläda tarmväggen, och här utmynna äfven^ ehuru 

 i slutet af ventrikeln, en del malpighiska körtlar, hvilkas sekret 

 utan allt tvifvel har något inflytande på själfva digestionen. 



I tunntarmen och synnerligast i groftarmen åter torde den 

 egentliga absorptionen försiggå. Så finner man här, åtminstone i 

 groftarmen, mer än annanstädes, ansenliga rum mellan tarmafdel- 

 ningarnas slem- och muskelhinna i hvilka kroppsvätskan strömmar 

 (se tafl. III, figg. 4 och 5), på samma gång som man också finner 

 groftarmens väggar äga en synnerligen stor utsträckning, såväl 

 genom talrika och djupgående dubbelveck som ock genom blind- 

 säckliknande utstjälpningar. 



Eftertänka vi denna för groftarmens slemhinna egendomliga 

 anordning, dels att bilda talrika och djupgående dubbelveck, dels 

 hurusom i desamma ej ingå några andra väfnadselement, utan 

 att kroppsvätskan fritt kan omspola epitelcellernas basala ytor, 

 kan man ej undgå att i nämnda veckbildningar se, om också 

 ej till fullo morfologiskt, dock åtminstone fysiologiskt, en likar- 

 tad anordning i och för förmedlandet af absorptionen, som man 

 påträffar i de högre djurens tarmludd {vi//i), där visserligen bindväfs- 

 element af retikulär (nätlik) beskaffenhet förefinnas, men hvilka äro 

 så ytterligt luckra och föga utbildade. Groftarmen hos fjärillar- 

 verna torde sålunda till sitt fysiologiska värde svara mera mot de 

 högre djurens tunntarm än mot deras groftarm. 



37 



