I 



166 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 892. 



Jag har emellertid ofvan vid beskrifningen af ändtarmens 

 epitel nämnt, hurusom dess celler förete greniga kärnor, ett förhål- 

 lande, som jag angifvit såsom ett kännetecken för permanent secer- 

 nerande celler, under det att jag nu vill framhålla samma celler 

 såsom förmedlare af absorptionen. Härutinnan tyckes det mig dock 

 som om knappast i något afseende låge någon egentlig motsä- 

 gelse, i det att de secernera, om också ej mot tarmens hålighet, 

 så dock mot de rum, som förefinnas mellan slem- och muskel- 

 hinnan och hvilka genomströmmas af kroppsvätskan. Öfriga 

 sekretionsceller absorbera från kroppsvätskan och secernera ut i 

 respektive tarm- eller körtel-hålor. Man kan härtill lägga, huru- 

 som det icke kan lida något tvifvel, att cellernas basala rand 

 företer enahanda porbildningar som den gent emot liggande, till 

 tarmhålan vettande ytan, på samma gång som jag erinrar om, att 

 cellernas strängmassa är likartadt anordnad, såväl mot tarmhålig- 

 heten som mot basalranden. 



Så skulle äfven absorptionen blifva en sekretionsprocess med 

 hänsyn till de celler, hvilka fått sig den absorberande verksam- 

 heten tilldelad såsom en af sina vigtigaste lifsförrättningar. 



Jag vågar uttala en dylik uppfattning på den grund, att de 

 absorberande cellerna förete den för sekretionsceller genom hela 

 kroppen i öfrigt — om vi undantaga de till sina lifsyttringar 

 själfständiga och fristående cylinder- och bägarcellerna i mellan- 

 tarmen — egendomliga karakteren af en förgrenad cellkärna. 

 För öfrigt har man ju sedan länge frångått den gamla uppfatt- 

 ningen, att absorptionen endast utgjorde ett endosmotiskt fenomen, 

 i det att man tillskrifver denna djurkroppens lifsfunktion, såväl 

 som hvarje annan, specifika cellers verksamhet; och i det sär- 

 skilda fall, hvarom här nu är fråga, kan väl aldrig förmedlingen 

 af absorptionen genom vissa cellers verksamhet uppfattas på an- 

 nat sätt, åtminstone i ett senare stadium af denna process, än 

 såsom en sekretionsakt. De celler, som hos fjärillarverna ha sig 

 denna förrättning ålagd, tyckas vara ganska väl egnade att stärka 

 en sådan uppfattning, då de ju, med afseende på flera af sina 

 strukturförhålianden, ansluta sig till den secernerande cellens typ. 



I ändtarmen slutligen samlar sig exkretet såväl från tarmkana- 

 len i öfrigt som ock, vid tarmens bakre ända, från en del malpig- 

 hiska körtlar. För att emellertid hålla de fasta exkrementen i ett 



38 



