174 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 892, 



Utgå. Då emellertid denna bild låg helt nära hornhinnan och 

 således föll inuti kristallkäglan, samt ingen kunnat visa, att denna 

 kunde uppfatta bilden, och det dessutom var mycket svårt att 

 förstå, huru insekten kunde få någon föreställning om den yttre 

 världen, då den i ögat var sönderdelad i en mängd upp- och 

 nedvända bilder, kommo först J. Müller och sedermera Gre- 

 NACHER till den åsikt, att denna bild ej hade någon betydelse 

 för insektens syn, utan att hvarje afdelning af ögat endast upp- 

 fattade de strålar, som parallelt med afdelningens axel hunno in 

 till synstafven. Alla de olika intrycken från de skilda afdelnin- 

 garna bilda tillsammans insektens uppfattning af synfältet. 



Då nu ExNER, som till en början anslöt sig till denna teori, 

 företog sig, att i ett gifvet fall, med kännedom om bildens af- 

 stånd från facetten samt dennas böjning å främre och bakre si- 

 dan beräkna facettens brytningsindex, fann han ett tal så stort, 

 att han genast insåg, det vara omöjligt, att hornhinnan i och för 

 sig skulle äga en sådan brytningsförmåga, och då han slutligen 

 fann, att hornhinnan äfven då den afskars så, att dess båda änd- 

 ytor blefve fullkomligt plana, gaf upphof till en bild, så var det 

 klart, att denna bild ej uppkom på det vanliga sättet, utan att 

 här förelåg ett nytt, förut ej kändt sätt för ljusstrålars hopbryt- 

 ning till en bild. Orsaken till bildens uppkomst befanns vid när- 

 mare undersökning ligga däruti, att den af hornhinnan bildade 

 cylindern, genom hvilken ljusstrålarna gå, består af lager, som 

 hafva olika brytningsförmåga så, att brytningsförmågan är störst 

 långs cylinderns axel, men sedan jämnt aftager mot omkretsen. 

 En cylinder af denna byggnad ger på samma sätt som en lins 

 upphof till en bild enligt optiska lagar, för hvilka här ej är 

 lämpligt att närmare redogöra. Vid därefter företagen undersök- 

 ning af kristall käglorna fann Exner, att äfven dessa äro byggda 

 enligt samma lag och således kunna inverka på ljusstrålarnas 

 gång, oberoende af ändytornas beskaffenhet. För att vidare öf- 

 vertyga sig om riktigheten af sin åsikt sökte Exner att å mikro- 

 skopiska preparat se den bild, som uppkom bakom kristallkäg- 

 iornas spetsar. Svårigheten därvid ligger hufvudsakligen däruti, 

 att kristallkäglorna hos de flesta leddjur ej äro fast förenade med 

 hornhinnan, utan ligga så löst, att det vid preparatets förfärdi- 

 gande ej är möjligt att bibehålla dem i deras naturliga läge, 



4 



