2o6 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1892, 



(Norge) var en ifrig lepidopterolog, som alltid under sina resor 

 och vandringar i tjenstärenden var beväpnad med en fickhåf till 

 infångande af möjligen mötande fynd. Han afled till följd af 

 influensa i början af innevarande år. 



Följande nya ledamöter hade invalts i föreningen, nämligen: 

 grosshandlaren Carl Hedström, farm. stud. K, K. Kinnman, gross- 

 handlaren Johan Axel Lindroth, direktören Otto Samson, justitierådet 

 Anders Viktor Âbergsson, direktören Olof Stjernqvist (alla i Stockholm) 

 poststationsföreståndaren JOHAN Salmonsson (Alanäset), stud. af Söderman- 

 lands och Nerikes nation G. A. Ringselle (Upsala) samt fru Signe Norden- 

 skiöld å Virqvarn nära Oskarshamn, den första kvinliga ledamoten af Ento- 

 mologiska föreningen. Därjämte hade Vesternorrlands läns hushållningssäll- 

 skap och Allmänna svenska utsädesföreningen i Svalöf ingått i föreningen. 



D:r Schott höll ett längre föredrag om •f>Snôformer bland 

 Collembolay> , h varunder redogjordes för en hel del äldre och 

 nyare arter af dessa vanligen förbisedda små insekter bland de 

 s. k. »hoppstjertarne» (Thysa)mra), hvilka sällan eller aldrig af 

 allmänheten observeras, så vidt de icke uppträda i oerhördt an- 

 tal och öfvertäcka stora ytor af snöfält samt då gifva upphof 

 till berättelser om »maskregn». 



Man känner berättelser om dylika »maskregn» med säker- 

 het så långt tillbaka som midten af 1600-talet, de äldsta från 

 Ungern, där de, såsom väl öfverallt under den tiden, ansågos be- 

 båda stundande olyckor af pest och krig eller dylikt. Dessa små 

 kräk kunna fortlefva endast i låg temperatur. Om glaciala Col- 

 lembola förvaras i ett varm rum, dö de på 24 timmar, men i 

 kallt rum kunna de hålla ut en hel vecka. 



Underbar är dessa djurs framkomst då och då i ofantliga 

 massor, och många försök till förklaringar af detta fenomen 

 hafva gifvits, men någon tillfredsställande är ännu ej funnen. 

 D:r ScHÖTT har iakttagit, att dessa Collembola ega förmåga att 

 borra sig ganska snabbt ned i snö och is, åtminstone flere bland 

 de glaciala arter, som äro funna å de skandinaviska likasom å 

 de sydeuropeiska fjällen. Det skulle därför måhända vara dem 

 möjligt att på liknande sätt från marken tränga upp genom snön. 



Han förevisade många arter af dessa små intressanta, ofta 

 vackert tecknade djur. 



Hr Sven Lampa visade och redogjorde sedan för »en på 

 snö lef vande diptère af ett högst egendomligt utseende, hvilken 



