2 20 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1 892. 



ej kunna utföras, utan att hela denna sak anordnas på ett helt 

 annat och ändaraålsenligare sätt än nu. 



Om vi nu återgå till slökornflugan, så är jag alldeles öfver- 

 tygad om, att våra korn- och sädesodlare, så snart de mera all- 

 mänt kommit till insikt om, att slökorn hvarken bero på väder 

 och vind eller på en olämplig jordmån, utan på denna lilla flu- 

 gas härjningar, lika kraftigt skola yrka på att något göres för 

 att utreda denna sak, som de nyligen yrkat på undersökning af 

 de för sädesslagen skadliga rostsvamparna. Därför kan jag ej 

 annat än uppmana hvar och en, som möjligen ännu hyser något 

 tvifvel om slökornflugans skadlighet för det sexradiga kornet, att 

 själf på sina fält och i sin hemtrakt utföra några ordentliga un- 

 dersökningar och således med egna ögon öfvertyga sig om san- 

 ningen af det, som jag här ofvan sökt framhålla. 



Ännu återstår att säga några ord om ett par egendomlig- 

 heter i slökornflugans lefnadshistoria, som bidraga att göra henne 

 till ett så svårt skadedjur, som hon i själfva verket är. 



Man får ofta höra uttalas den åsikten, att människan är täm- 

 ligen redlös mot skadeinsekterna, men att naturen själf genom 

 åtskilliga henne till buds stående medel vet att bevara en viss 

 jämvikt så, att skadeinsekterna ej alldeles taga öfverhand. Detta 

 påstående innebär visserligen mycket som är sant och bekräftas 

 af den dagliga erfarenheten, men man glömmer vanligen, att det 

 just är människan, som stor jämvikten och som därför också 

 har att tillse, att den genom hennes försorg" återställes, och inga- 

 lunda kan lägga armarne i kors och lita på att denna jämvikt 

 af sig själf återkommer, samtidigt med att hon oupphörligen rub- 

 bar den. Hvarje böljande sädesfält är i själfva verket ett exempel 

 på en störd jämvikt, ty i den fria naturen förekommer vanligen 

 ej samma växtart på detta sätt öfver en större yta, utan att vara 

 uppblandad med andra. I samma mån man nu odlar en växt i 

 stor skalS; i samma mån hjälper man också de skadedjur, som 

 lefva på denna växtart, i striden för tillvaron, underlättande deras 

 spridning och förökning. Sanningen häraf har man med afseende 

 på skogen redan genom en dyrköpt erfarenhet lärt sig att inse i 

 Tyskland och man föredrager därför numera blandade skogsbestånd 

 framför rena. Häraf framgår också orimligheten af det stundom 

 uttalade påståendet, att skadeinsekterna skulle blifva färre och af 



12 



