AURIVILLIUS: OM SLOKORNFLUGAN. 22 1 



sig själtVa försvinna i samma mån som jordbruket blefve mera in- 

 tensivt och uppdrifvet. Den dagliga erfarenheten från alla länder 

 visar tvärtom, att den högre och mera specialiserade kulturen 

 vanligen medför en större strid mot växtsjukdomarna, hvilka all- 

 deles såsom de mänskliga sjukdomarna snarare t3'ckas blifva flere 

 Ån färre för hvarje år, eller åtminstone skola blifva det, om man 

 ej gör något för att hämma dem. Man har utan tvifvel att söka 

 anledningen till den falska förhoppningen om skadeinsekternas 

 försvinnande af sig själfva i det faktum, att det verkligen finnes 

 några insektformer, som på grund af alldeles särskilda lefnads- 

 vanor förminskas eller utdö i trakter, där all jorden blir uppodlad, 

 Tnen detta gäller naturligtvis icke alls om dem, som i larvstadiet 

 lefva af kulturväxterna och följaktligen ej heller om slökornflugan. 

 De krafter, som naturen vanligen använder för att hålla skade- 

 insekterna inom vissa gränser och till hvilka man därför också 

 vid insekthärjningar sätter stora förhoppningar, äro insektätande 

 fåglar och framför allt parasitinsekter. Det är ju en känd sak, 

 att det knappt finnes en enda insekt, som ej förföljes af någon 

 parasitstekel, som lefver på dess bekostnad. Förunderligt nog 

 ser det emellertid ut, som om slökornflugan skulle vara så godt 

 som fredad för dessa båda fiender. Att det ej finnes någon fågel, 

 som kan leta reda på de små slökornfluge-larverna inuti kornen, 

 därom är jag öfvertygad, och jag har ej heller någon anledning 

 tro, att själfva flugan just är utsatt för någon förföljelse från fågel- 

 världens sida, och slutligen har jag aldrig under alla de år jag 

 utkläckt flugan ur kornax lyckats erhålla en enda parasit, som lefvat 

 på dess bekostnad. Jag vågar ej därför påstå, att slökornflugan 

 är fullkomligt fri för angrepp af parasitsteklar, men om det finnes 

 någon parasit, som angriper larven inuti kornet, så måste den 

 åtminstone i Upland vara så sällsynt, att den ej kan hafva någon 

 betydelse såsom bundtsförvandt i striden mot slökornflugan. Det 

 behöfver ju knappast jiåpckas, att detta ovanliga förhållande i 

 hög grad skall bidraga till att göra slökornflugan så allmän, och 

 •då jordbrukaren härvidlag ej synes hafva att påräkna någon hjälji 

 från vanligt håll, har han så mycket större anledning att söka 

 hjälpa sig själf. En förhoppning återstår dock och det är den, 

 att de generationer, som troligen lefva i sädesbrodden, kunna 

 vara utsatta för några fiender. 



