255 



EN GAGNFXIG FÖRENINGSVERKSAMHET. 



Emedan de varelser, som skada våra kulturväxter, oftast hvad 

 storleken beträffar äro ytterst oansenliga och såsom enskilda indi- 

 vider ofarliga, ägnar den stora jordbrukande allmänheten upp- 

 märksamhet åt dem endast vid de tillfällen, då de uppträda i 

 sådana massor, att deras ödeläggelser blifva allt för påtagliga. 

 Man finner likväl, om häråt ägnas tillbörlig uppmärksamhet, att 

 dessa smådjur icke allenast emellanåt äro orsaken till klena eller 

 mindre lyckade skördar, utan äfven att de å sådana fält, som 

 kunna tyckas vara oberörda af dem, tillägna sig en icke obetydlig 

 del af nationell egendom. 



Välbetänkt och nyttigt måste man anse det vara, då veder- 

 börande myndigheter göra något för åstadkommandet af ett utrot- 

 ningskrig mot dylika snyltgäster; men kampen mot dem måste 

 äfven förläggas till landtmannens eget led, och härtill fordras i 

 första rummet, att den större växtodlande allmänheten får insikt 

 om vidden af de skador, som densamma eljest omedvetet tillskyn- 

 das samt sedermera ett mera vaket intresse för att bemöda sig 

 om, att lära känna ifrågavarande smådjurs utveckling och lefnads- 

 vanor. 



En föreningsverksamhet inom spridda kretsar kunde utan 

 tvifvel blifva af stort gagn i detta hänseende, och vore det därför 

 af intresse att få del af något förslag i den vägen. En sådan 

 verksamhet som den ofvan omnämnda, torde kanske kunna for- 

 läggas äfven till landtmannaföreningarna och andra mindre sam- 

 fund, bestående af personer, som af själ och hjärta äro intresserade 

 af saken, hvilka föreningar borde vara fördelade öfver snart sagdt 

 hvarje område, där växtodling äger rum. Ville dessa äfven syssla 

 med svampsjukdomarna, blefve deras verksamhet af dubbel nytta. 



P. J. 



Mycket borde kunna uträttas för den goda saken, om för- 

 fattarens förslag på ett eller annat sätt blefve realiseradt, och vi 



I 



