lampa: berättels!'. till landtbruksstyrelsen 1892. 15 



säkert mer än mången tror, åtminstone på flera områden, såsom 

 t. ex. i floddalarna, en långt större utsträckning af sädesodlingen, 

 än som nu är fallet. Låt vara att kylan en och annan sommar 

 hindrar sädens mognad, men ett värdefullt kreatursfoder återstår 

 dock, om det tillgodogöres i tid. Minsta arbete och utgifter 

 erfordras visserligen, om jorden skötes såsom hittills, men då 

 gräsmasken infunnit sig, måste kreaturen svältfödas eller utmag- 

 rade nedslaktas kanske till mer än halfva antalet, och därför 

 borde väl en öfvergång till något, som vore bättre, icke allenast 

 påtänkas, utan ju förr desto hällre sättas i verket. 



Det torde väl numera knappast af någon kunna förnekas, 

 att införandet af en växtföljd, som medför en ofta åter- 

 kommande plöjning af gräsvallarna, skulle blifva det verk- 

 sammaste medlet mot gräsmaskhärjningar, och för min del måste 

 jag, efter den i år vunna erfarenheten, på det allvarligaste fram- 

 hålla detsamma. Såsom stöd för denna åsikt skulle kunna an- 

 föras flera exempel på, att de egendomar, där en ändamålsenlig 

 omväxling af växter ägt rum, undgått nästan all åverkan genom 

 gräsmasken, då grannarnas gamla lindor däremot blifvit totalt 

 förhärjade. 



En som det kan tyckas ganska berättigad invändning mot 

 en oftare återkommande bearbetning af jorden göres nästan all- 

 tid, då denna fråga kommer på tal. Üen grundar sig därpå, att 

 tiden för åkerarbetenas utförande är allt för kort under en så 

 nordlig breddgrad, samt att arbetskrafterna blifva otillräckliga i 

 ett område, där befolkningen är så gles som fallet är i Norrland. 

 Dessa olägenheter synas mig likväl ej så oöfvervinneliga som man 

 vanligtvis låter påskina, ty vidden af den odlade jorden är van- 

 ligen jämförelsevis ringa på hvarje gård, och om ifvern för åker- 

 arbeten vore lika stor i Norrland som i våra öfriga landsdelar, 

 skulle mycket mer kunna uträttas, än som nu är fallet, syn- 

 nerligast då man har de ljusa och behagliga sommarnätterna till 

 bundsförvandt. Om litet öfverarbete blefve gjordt på sommaren, 

 kunde ju skadan tagas igen under den långa vintern. 



Gödselns utkörning till åkern medan tjälen sitter kvar i 

 marken besparar tid för sommararbetet, och tjärbränning med 

 flera bigöromål kunde väl äga rum vid andra tillfällen, än då 

 åkerbruket kräfver alla befintliga arbetskrafter. De nu vanliga 



